Dermed hadde Iielland betraadt det omraade av den geo¬ 
logiske forskning, hvor han vel som geolog betragtet maa siges 
at ha utført det største arbeide og levert den største indsats, 
og her paa det glacialgeologiske omraade har han da ogsaa 
vundet sig en plads som en av tidens første mænd. 
Det var nye tanker Helland overførte paa norsk jordbund 
og her befrugtet med nye idéer. Og disse sprudler nu frem 
den ene efter den anden. Men de nye idéer var ikke velsete 
i datidens geologiske klik, og denne var i grunden noksaa snæ- 
ver og snæversynt. Det var derfor hvad man maatte vente 
at kampstillinger vilde indtræde naar der traadte frem paa 
arenaen den mand om hvem der i »Ringeren« for en del aar 
tilbake træffende blev sagt: »Det er sjelden at se professor 
Helland med floshat, og naar han bærer den ved ceremonielle 
leiligheter, da er det, som den ikke rigtig hører hjemme paa 
det hoved, hvis tanker aldrig har likt formstive indretninger, 
de være nu enten av det ene eller andet slags. Nei, den bløde 
filthat, det hovedplag, han ogsaa stadig bærer, som han kan 
kramme efter sin egen vilje, passer bedst sammen med man- 
den. Som det er med hattene, saaledes er det ogsaa med hele 
Hellands personlighet. Gamle, stive, bureaukratiske former, 
andstyranni i en hvilkensomhelst udgave er ham en pest. 
Han vil have frihet, lys og luft omkring sig, saa meget som 
muligt for hvert enkelt individ. Han har kjæmpet for nye me¬ 
ninger og for andres ret paa mere end et omraade. Derfor er 
han ogsaa, skjønt hans stilling som professor i geologi og berg- 
bygningslære ikke bringer ham i relation til et større publi¬ 
kum, bleven en landskj endt mand, saa kj endt, at man i et af 
vore største dagblade fandt ham nævnt som »Norges overfor¬ 
mynderi Tidlig knyttet til universitetet vandt han i ung 
alder anerkjendelse som en fremragende geolog; merkelig nok 
først ude; i sit eget land skulde det koste ham mere end en 
kamp, før han blev sat paa den plads, hans virksomhed beret¬ 
tigede ham til.« 
Og striden skulde ikke la længe vente paa sig. 
Da Helland aaret efter utga sin avhandling om »Kisfore- 
komsterne«, laa det allerede likesom i luften. Hiortdahls an¬ 
meldelse av denne avhandling, Hellands svar og Hiortdahls 
bemerkninger hertil følger nu slag i slag; men dermed antok 
