322 
Telemarken, og sommeren efter var han sammen med profes¬ 
sor K j e r u 1 f paa en geologisk undersøkelsesreise. Sam¬ 
tidig hermed var han lærer i fysik ved nogen skoler og mann- 
ducerte i astronomi, fysik og krystallografi. Han fortsatte 
sine astronomiske studier fra studenterdagene og besvarte i 
1860 universitetets prisopgave „Om kometbanernes indbyrdes 
stilling” og fik kronprinsens guldmedalje. Samme sommer 
blev han ansat som universitetsstipendiat i astronomi og holdt 
indtil 1865 forelæsninger over astronomi til andeneksamen. 
I 1861 blev han ansat som observator ved det astronomiske 
observatorium og fik her bl. a. i opdrag at bearbeide de mete¬ 
orologiske og magnetiske iagttagelser som blev gjort ved 
observatoriet. Saaledes kom Mohn i berøring med den viden- 
skap, som snart skulde fange al hans interesse, og hvor han 
skulde nedlægge sit livsverk. 
Meteorologien befandt sig dengang i en brytningstid. 
Allerede længe hadde man kjem 1 * passat, antipassat og mon¬ 
suner ne, og man var kommet til en rigtig forstaaelse av disse 
forholdsvis enkle og oversigtlige bevægelser. Men man var 
endnu ikke naadd frem til forstaaelse av det tilsyneladende 
haabløse virvar av stadig vekslende vinde og veir paa høiere 
bredder. Man nøiet sig her med D o v e s teori. Denne teori 
var kort følgende: Luften blir ved lavere bredder sterkere 
opvarmet end i polaregnene, og der maa av den grund finde 
en luftutveksling sted. Kolde polare luftstrømme maa søke 
sydover, mens varme sydlige luftstrømme flyter nordover. 
Paa vore bredder flyter disse strømme side om side. Snart 
seirer den polare strøm og man har koldt veir med nordlige 
vinde, snart er de sydlige varme vinde de fremherskende. 
Da kold luft er tyngre end varm luft, har man stigende luft- 
tryk ved nordlige vinde, mens sydlige vinde er ledsaget av 
faldende lufttryk. Denne teori stemte godt med de erfaringer 
man dengang hadde, og man kunde vel vanskelig komme 
videre ut fra iagttagelser paa enkelte steder. For at naa til 
en rigtigere forstaaelse maatte der organiseres et observa- 
tionsnet. Støtet hertil ga den bekj endte storm, som under 
Krimkrigen ødela Yestmagternes flaate. Den førte til at 
Leverrier fik i opdrag at undersøke, om der hadde 
været nogen mulighet for at forutsi stormens ankomst og der- 
