372 
amt. Disse 2 anlæg er vistnok levninger av de gamle salpeter- 
hytter, som fandtes ved krudtmøllene paa L j a n og paa 
Sim i Børsen; disse og lignende salpeter hyl ter, som for¬ 
modentlig ogsaa fandtes ved de andre ældre krudtverk, blev 
hverken da eller senere benyttet. 
Ogsaa i Danmark søkte regjeringen i krigsaarene i 
begyndelsen av forrige aarhnndrede at opmuntre den inden- 
landske salpetertilvirkning; saaledes utarbeidet prof. 0 r s t e d 
elter offentlig opdrag ikke mindre end 3 skrifter om dette 
emne (1812), men senere har der vistnok heller ikke i Dan¬ 
mark været drevet tilvirkning av salpeter. 
I Sverige, hvor salpetertilvirkningen som før nævnt 
blev drevet i meget større omfang, holdt den sig ogsaa meget 
længere. Det allerede av Gustav Vasa indførte salpeter- 
regale gik efterhaanden over til forskjellige skatter som paa- 
hvilte hvert bruk („salpeterlijelpen”, „salpetergården”). End- 
nu saa sent som i 1811 oprettedes en hel „salpetersyderetat”, 
idet landet inddelies i 13 distrikter med hver sin direktør og 
andre tjenestemænd. I 1832 indskrænkedes direktørenes 
antal til 4; men først i 1865 ophævedes statens tilsagn om at 
indløse det indenlandsk tilvirkede salpeter (i alle læn und- 
tagen i Vester- og Norrbottens), og et par aar senere blev den 
eneste bibeholdte direktør stilling for landets forsyning med 
salpeter overført til artillerietaten. 
Interessen for salpetertilvirkning holdt sig merkværdig 
længe i Sverige, idet der endnu i første halvdel av 1870-aarene 
opgives, at der blev tilvirket ca. 25 tons aarlig. 
Den sidste krig, hvorunder der blev tilvirket salpeter, 
var den tysk-frapske krig i 1870, da der i Paris blev anlagt 
salpeterplantager under ledelse av den berømte kemiker og 
politiker B e r t h e 1 o t. 
Til orientering for „Naturen”s læsere skal jeg tilføie, at 
den slags salpeter, som bruktes til krudt, var kalisalpeter, 
som altsaa dels blev tilvirket rundt om i Europa, dels fandtes 
i naturlig tilstand i større eller mindre lag især i Ægypten, 
Syrien, Ostindien, Ceylon etc., hvorfra det blev indført til 
Europa.. 
I begyndelsen av det 19de aarhundrede begyndte man at 
