383 
under Naturf orskermøtets forhandlinger i sommer, og der blev 
da rettet henvendelser til de geologiske foreninger i Kjøben- 
havn, Kristiania og Stockholm. 
Til professor Brøgger sendte foreningen et lykønsknings- 
telegram i anledning av hans 65-aarige fødselsdag. 
Aftenens foredragsholder var dr. Andr. M. Hansen, der 
talte om »isobasesystemet ved slutten av istiden«. Foredraget 
var ledsaget av en række karter over strandlinjeforholdene i 
Skandinavien. Som bekjendt har man to utprægede strand- 
linjenivaaer paa Vestlandet og i Nord-Norge, merker efter 
gamle havnivaaer. Alt i 1838 paaviste Bravais oppe i Al ten 
at de ikke ligger helt horizontalt, hvad de ser ut til at gjøre, 
men at de helder ganske svagt utover mot havet. Det blev 
imidlertid ikke trodd dengang, og siden blev det glemt. Saa- 
vel Kjerulf som Mohn antok at strandlinjerne laa fuldstændig 
horizontale, og naar de laa i forskjellig høide paa forskjellige 
steder, kom det derav at landet var hævet rykkevis og ujevnt. 
Endnu saa sent som i 1885 blev dette .hævdet av den berømte 
Wienergeolog Eduard Suess. Men omkring 1890 blev Bravais 5 
iagttagelser optat omtrent samtidig av De Geer og Andr. M. 
Hansen. De kom begge til det resultat, at strandlinjerne laa 
høiest i de centrale dele av Skandinavien, og at høiden avtok 
utover mot periferien. Forbinder man nu punkter, der har 
samme høide over havet, med kurver, de saakaldte isobaser, 
faar man frem et koncentrisk system av sluttede kurver om¬ 
kring hele Skandinavien. Begge antok nu ogsaa at det var 
tyngden av isdækket som hadde presset landet ned; det er den 
saakaldte istrykshypotese, som nu er almindelig antat. 
Vi kommer saa tilbake til de to markerte strandlinjer. 
Den øverste antages at være dannet under et koldt klima, mens 
den nederste, Tapeslinjen, efter den almindelige opfatning er 
dannet under et klima varmere end det nuværende. Andr. M. 
Hansen mener nu, at den lave strandlinje ogsaa er dannet ved 
en hel ny neddykning av landet, og at denne neddykning er 
virkningen av en mindre og senere istid, »atpaaistiden«, som 
har presset landet ned i likhet med den større foregaaende. 
Han mener da, at der hersket et koldt klima med store bræ- 
fremstøt like til raet i Smaalenene og til Salpausselkå, den 
store moræneryg i Finland, i en tid som ligger efter den varme 
tapestid. Men ogsaa efter atpaaistiden kom en varm klima- 
periode, nemlig i broncealderen, og det er fra denne, ikke fra 
tapestiden, at merkerne efter hasselens nordligere utbredelse 
skriver sig. Atpaaistiden hadde sit utspring fra tre adskilte 
kjerner, en Langfjeldskjerne, en Dovrekjerne og en Laplands- 
kjerne. De isdæmte sjøer skriver sig ogsaa fra denne atpaa- 
istid. 
