12 : 
lyset utsendes i bestemte energikvanta, hvis størrelse' vokser pro- 
portionet t med lyisetsi svinget al. 1 ) 
2) Det antas at eksistere en række cirkulære baner med 
centrum i den, positive kjerne;. I disse baner kan elektronet 
bevæge sig uten tap av hastighet, hvad der forøvrig strider mot 
den sedvanlige elektrodynamik; ti ifølge denne vild.e' elektronet 
tape energi ved straaling, og elektronets hastighet vilde for-' 
mindskes. 
3) I s.tabilitetscirklerne gjælder derimot loven for den al- 
mindelige elektrostatiske tiltrækning. 
4) Naar elektronet bevæger sig i den inderste stabilitets- 
cirkel. hvis radius han beregner til 1.1 x 10“ 13 cm., har vi det nor¬ 
male atom. Naar elektronet —- f. eks. ved støt av en elektrisk 
straale — bringes ut av denne ring og over i en av de ytre, vil 
elektronets samlede energi f or økes, og da. denne tilstand blir 
mindre stabil, søker elektronet atter indover mot en av dei indre 
cirkler, og Bohr antar at elektronet herunder taper en del av 
sin energi i form av homogen straaling (straaling av bestemt 
svinget al) og nærmere bestemt saaledes, at den utstraalede energi, 
som er lik forskjellen i kinetisk energi for de to stabilitetscirkler, 
omsætteis i et eneste energikvantum. Da energidifferencen let 
kan beregnes;, kan han paa denne •maate faa bestemt bølge- 
længden. 
Det viser sig at en serielinje for vandstof svarer til at elek¬ 
tronet gaar fra en av de ytre cirkler og ind til den næst inderste. 
Teoriens styrke ligger deri at den gir 1 en helt tilfredsstil¬ 
lende numerisk overensstemmelse, og det synes s ; pm om Bohr 
er siaat ind paa en frugtbar ved. Dog lar lian os fuldstændig 
i det dunkle med hensyn til mekanismen i straalingsprocessen, 
og man indiser ikke hvorfor overgangen fra en stabilitetscirkel til 
en anden maa. gi anledning til et enkelt kvantum av homogen 
straaling. 
Skjønt’ denne teori med rette har vakt den største opmerk- 
somhet, vilde det endnu være fortidlig at Jbetragte Bohr som 
spektrallinjemes Newton. Dertil er endnu den indre straalings- 
mekanisme for litet opklaret og teorien for ufuldstændig. 
Energien i et lyskvadætum er h X v, hvor '> er svingetallet og 
li er den Planckske konstant. 
