39 
A n v e n cl e 1 s en av d e homo g e n e s< t r a a 1 i n g e r v e d 
kry s.t a 1 a n a 1 y s e n, 
§ 7. Lånes metode for krystalanalysem beror, som vi har 
set, paa anvendelsen av de heterogene- straaler. Denne metode 
er noksaa tungvin dt, idet ekspositionstiderne er meget lange, og 
-tydningen for cle mere kom pli c erte former noksaa indviklet. 
Her rer ne Bragg, far og søn, har nu vist, at man ved at 
benytte sig av de homo g e n e s t r aalers r e f 1 e k t i o n 
kan skaffe 1 sig en analysemetode, der siaavel teoretisk som eks¬ 
perimentelt byr paa store fordele. 
I en av de homogene straalinger fra. en bestemt antikatode 
(Bragg anbefaler Rhodiumantikatodei har vi en uforanderlig 
bølgelængdø, og hvis vi kj ender denne, kan vi ved at maale 
vinkelen ø \ ed hjælp av de liævnte røntgenstraalespektrometer 
faa bestemt gitterkonstanten d, idet ifølge ligning (1) d 
i \ A 
2 sia 0 
Man kan nu snu og vende krystallen og undersøke reflek- 
tionsvinkelen for forskjellige planer av stor punkttæthet — og 
bestemme den tilsvarende gitterkonstant. Yigtige oplysninger 
kan man ogsaa faa ved at undersøke spektrerne av høiere orden. 
Idet rumgitteret maa tilfreidsistille krystallens akse- og 
symmetriegenskaper, vil det ialfald for de enklere krystaller vise 
sig at man av de gjorte maalinger kan faa rumgitteret bestemt. 
Professor W. H. Bragg og W. L. Bragg har delvis, i fælles- 
skap analysert et betydelig antal krystaller. Vi kan nævne 
diamant, alkalimetailernes halogen-forbindelser, saasom stensalt, 
sylvin o. s. v., endvidere calsiumkarbonat, zinkblende, svovelkis 
og metallisk kobber. 
En fuld bestemmelse av rumgitteret fordrer ikke alene be¬ 
stemmelse av dets punktsystem, men ogsaa hvilken masse er for¬ 
bundet med hvert punkt. Undersøkelserne har ført til den 
antagelse — der vel kan ansees for utvilsom — at hvert punkt 
i gitteret dannes, av et enkelt atom. Dette medfører bl. a. at 
i krystaller taper m o 1 e k y 1 b e g r e p e t enhver b e- 
tydning. Betragter man f. eks. et natrium atom i stensalt, 
saa er der ikke noget enkelt kloratom som kan siges at være 
knyttet til dette paa em særegen maate. 
Det viser sig at hverken K- eller L- str a ålingen, som utga ar 
