49 
der. naar hensyn tas til det store ekstrapolationsomraade fra N=47 
til 82, maa sies at gi en tilfredsstillende overensstemmelse med 
de observerte værdier. 
Vi gjenfinder altsaa i y-straalinger for Ra. B. saa- 
vel K- som L-straa 1 ing en. og bølgelængderne er de 
samme som for blyets karakteristiske røn tgenstraaling. 
Derimot har vi ikke for røntgenstraalerne fundet nogen egen- 
straaling der motsvarer de aller stiveste y-straaler f ra L a - C. 
Dette element skulde 1 antagelig «besidde elektronsystemer indenfor 
K-seriens ring paa fire elektroner. 
Analysen har saaledes ført til. at y- og rø ntgenstraal er 
er av samme natur og for isotope elementer delvis 
identiske. Den væsentlige forskjel er, at mens røntgen¬ 
straalerne opstaar naar en p-traale trænger ind i atomet utenfra, 
opstaar y-straalerne ved p-straaler, der utskytes fra atomets indre 
kjerne og træffer de omkringliggende elektroringer, som derved 
bringes i vibration. 
Likesom p-staalerne ved at støte mot atomernes elektronringer 
frembringer røntgen- eller y-straaler, saa vil omvendt disse ved 
at trænge ind i materien meddele et elektron en stor hastighet, 
og vi faar en sekundær p-straale. Disse sekundærstraaler har 
ofte hastigheter der er av samme størrelsesorden som de primære 
p-straaler, som oprindelig frembragte y- og røntgenstraalerne. 
For at forklare denne overførelse fra røntgenstraaler til 
elektronstraaler av stor hastighet, antok Bragg at y- og røntgen¬ 
straalerne maatte besidde en korpuskulær konstitution. Deres 
bølgenatur er imidlertid nu paavist ved Laues opdagelse; men 
man bibeholder allikevel noget som svarer til de Braggske 
korpuskler, om man med Planck antar, at saavel lys som y- og 
røntgenstraaler er sammensat av „kvanta“ hvis energi er propor- 
tional med svingetallet og lik h X ^ (h er den Planckske konstant). 
Frembringer en y- eller røntgenstraale av bestemt bølge- 
længde en p-straale, saa antar man at p-straalen faar sig meddelt 
en hastighet svarende mindst til et energikvantum h X \>. 
Rutherford har nu benyttet sig av kvantteorien for at for¬ 
klare den eiendommelighet, at p-straalerne som utgaar fra radio¬ 
aktive substanser, bestaar av et stort antal homogene grupper, hvad 
der viser sig derved at deres magnetiske spektrum bestaar av 
mange fine linjer. 
4 
