50 
p-straalerne kan dels være primære, dels sekundære. Naar 
den primære p-straale trænger ut av atomet, vil den paa sin vei 
støte paa de ydre elektronringer og frembringe y-straaler av for¬ 
skjellig frequens v 2 , etc. Er p-straalens oprindelige 
energi E 0 , vil den energi E hvormed den forlater atomet, være 
bestemt ved ligningen: 
E = Eo — qi. h v 1 — q 2 h v 2 . . . — C. 
hvor C er energitapet, som finder sted paa grund av at elektronet 
skal passere ut av atomets indre kraftfelter! 
Da svingetallene er bestemte størrelser for hvert atom og 
qi, q 2 etc. hele tal, maa energien av de forskjellige p-straalér 
avta sprangvis. Alt efter værdierne av qi, q 2 , . . . . vil vi 
kunne faa et stort antal homogene stfaaler. 
Videre kan y-straalerne omsættes i sekundære p-straaler, der 
maa opta et helt antal energikvanta fra X-straalingen, og p- 
straalernes energi blir: 
E = q h ') — C. 
Ved omhyggelig at maale p-straalernes hastigheter og sammen¬ 
ligne deres energi med de energikvanta man kan beregne av de 
fundne bølgelængder for y-straalerne, har Rutherford kunnet vise 
at ovenstaaende ligninger er opfylat. Jeg kan eksempelvis nævne 
at energien for en række P-straaler fra Ra. C. bestaar av et helt 
antal energikvanta av den y-straaling hvis bølgelængde er 0.99 
10 —9 . Energikvantumet h v er 1.99 10 7 erg., og Rutherford 
finder p-straaler der har energier lik 2, 4, 6, 8, 9, 10, 11,„ 12, 
13, 14 ganger dette energikvantum. Der skulde altsaa bølgetog 
paa optil 14 kvanta meddele sig til samme elektron. Dette resul¬ 
tat viser ogsaa at størrelsen C maa være forsvindende om E = 
q h m . 
§ 11. Jeg haaper det vil være klart av det foregaaende 
at Laue, Friedrich og Kippings opdagelse av røntgenstraalernes 
bøining i krystalgitre allerede nu — kun to aar efter — har bragt 
frem en rigdom av nye kjendsgjerninger og skaffet nye og 
kraftige midler til studiet av materiens opbygning. 
Vi har opnaadd at bestemme en række krystallers rumgitre 
og kuimet erkjende y- og røntgenstraalernes bølgenatur. analysere 
deres sammensætning og paavise deres identitet. 
Elementernes karakteristiske røntgenstraaalespektra har vist 
atomtallets fundamentale rolle, og ved hjælp av den Rutherford- 
