59 
(en forts ættelse av Holmenkolbanen) merkedes — eller ialfald 
trodde man at merke — en tiltagen i’ sprækkedannelsen i husene 
i de tilgrænsende strøk. Fra begyndelsen av hadde man en 
mistanke til undergrundebanen, som skulde utmineres i en tun¬ 
nel i fjel det under husene, og en utrasning i Valkyriegaten like 
ved begyndelsen av anlægget styrket denne mistankej Sprække- 
dannelsen i husene, som man før ikke hadde tillagt stor vegt 
eller været særlig ængstelig for, fik nu en større betydning. 
Man klaget først over. rystningen fra mineskuddene i 
tunnellen; men ved de observationer som blev foret at med stats¬ 
baner nes svingningsmaalere, merkedes utslag kun paa, et enkelt 
sted like over tunnellen, og ved senere nøiagtige undersøkelser 
av dr. Vegard med HalFs seismograf, blev det konstatert 
at rystelsen av mineskuddene ikke var betydelig sterkere end 
rystelser frembragt ved almindelig gatetrafik, og den gjorde 
sig ialfald kun merkbar gjældende i tunnellens nærmeste om¬ 
givelser. Rystningshypotesen blev derfor opgit og erstattet ved 
vandtapningshypotesen. Den 5te september 1912 traf man paa 
den første vandaare i tunnellen 22 m. nord for skakten i Slots- 
parken. Til denne dato henførtes de første sprækkedannelser 
i husene, skjønt det er konstatert at sprækker og forskyvninger 
i husene ogsaa hadde optraadt tidligere. Senere, ettersom tun¬ 
nellen forlængedes, traf man paa nye vandaarer i f j eldet, og 
sprækked annel sen i husene tiltok. Der blev av kløgtige mænd 
opstillet en bestemt tidsfølge eller kronologi mellern sprække- 
dannelsen i husene og over skjæring av nye vandaarer i tunnellen. 
Denne kronologi blev saa nøiagtig ført at man paa forhaand 
kunde forutsi naar gaardene selv i større avstand begyndte at 
slaa sprækker. Det paastod man ialfald. Og husene slog 
sprækker; det faktum kommer man ikke fra — men ikke bare 
omkring undergrundsbanen, men ogsaa paa andre steder i byen, 
hvor husene helt eller delvis stod paa lerunderlag. Det er dog 
sandsynlig — omend ikke sikkert konstatert — at sprække- 
dannelsen dennegang var størst i strøket langs Bisletbak- 
ken og over dyprenderne i Homansbyen; her har man en noget 
yngre bebyggelse end i de mere centrale bydele, siom ogsaa 
tidligere har været utsat for vældige sprækkedannelser. 
Ved vandtapningshypotesen fik man følgende forklaring paa 
forholdet : Våndet i vandaarerne i tunnellen skriver sig fra 
