72 
Kun 5 stjerner 1 ) blandt de utællelige som pryder nathimlen, skuld© 
have privilegium paa at bevæge sig og det til og med indenfor 
meget snævre grænser? Og spørger man mig, hvorfor vi ikke 
kan bestemme kometens bane som vi kan det med de 5 planeter, 
saa svarer jeg: Hvormeget vet vi egentlig? Er der ikke meget 
hvorom vi maa si: vi vet at det eksisterer, men hvorledes, det 
kan vi ikke si. At enhver har en sjæl, vil ingen benegte, 
men ingen vil vel paastaa at han kan si hvad sjælen er for 
noget, eller peke paa den del av sit legeme hvor sjælen har sin 
plads. Og naar vi kjender saa litet til os selv, er det da at 
undres over at vi vet endnu mindre om det som er utenfor os, 
og at vi endnu ikke har kunnet faa greie paa efter hvilke love 
kometerne bevæger sig. Sjelden viser de sig, og de kommer til os 
fra det umaalelige fjerne. Men den dag vil komme da det som 
yi ikke vet, vil være hver mands eie, takket være et stadig og 
ihærdig arbeide fra generation til generation. Et menneskeliv 
er for kort til at faa fuldt kj end skap til disse ting, selv om det 
udelukkende beskjæftiger sig med det himmelske. Og vore ef- 
terkommere vil undre sig over at vi ikke har kunnet finde de 
enkle love som kometerne maa lystre. Der vil træ frem en 
som vil vise sin samtid hvilken vei kometerne følger, og der vil 
være én forbeholdt at fortælle om hvad kometerne egentlig er 
for noget“. 
Seneca slutter den 7de bok — den er den sidste i hans 
Quæstiones naturales — med følgende: „Her har jeg sagt min 
mening om kometer og kritisert hvad andre har uttalt. Guderne 
alene vet om jeg har ret. Vi har imidlertid intet andet at gjøre 
end at studere naturen, se at finde ut hvilke love styrer det 
hele, uten dog at ville paastaa at vi har fuudet det rigtige, men 
heller ikke maa vi bli slappe i vor undersøkelse fordi det er 
forbeholdt andre at utrede hvad vi ikke har magtet. Lat os 
for vor del være tilfredse med hvad vi allerede har opdaget, og 
la vore efterkommere bidra sit til at man faar en bedre forstaa- 
else av naturens husholdning“. 
Men disse merkelige tanker av Seneca faldt ikke i tidens 
smak. Aristoteles hadde talt, og saa var det en avgjort sak at ko¬ 
meterne kunde ikke være saa langt væk som maanen. I Ptolemæus 
l ) Seneca regner altsaa ikke solen og maanen til vandrestjerner. 
