94 
Paa Gul dberg eller 1 Bjelland paa sydøstsiden av 
Stordøen staar der 1 en stor bergflette' (fig. 3), som allerede i 1883 
er maalt av rektor Deinboll, Stord (se „ Natur en “s decem- 
berhefte 1909). Nedenfor gjengis de maal som jeg hadde an¬ 
ledning til a,t ta den 2,0de juni 1914: Træets største høide 
13 meiter, kronens stiørste bredde 8.30' meter, største enkelte 
stammeomkredis 73 cm. Høidemaalet viser sig ikke at stemme 
med rektor Deinboirs, idet han anfører 16.3 meter. Sikkert 
nok er dette træ blit sørgelig medfart, idet Lerviks befolkning 
og landliggere frem gjennem aarene oftere har fjernet adsikil 
lige grener 1 og derved hindret træets vekst. Opover stammen 
findes indskaaret en mængde navn, bokstaver og aarstal. Man¬ 
gen en gren er nok ogsiaa, ved vintertid hentet herfra og benyttet 
til dekoration ved feister eller lignende anledninger. I midten 
av kronen har man begaat det hærverk at hugge bort næstem 
hele det prægtige løvverk; rester derav fandteis nu liggende, 
tørre og visne, ved foten av skraaningen. Hadde dette træ faat 
staa nogenlunde i fred, vilde det vistnok i størrelse ha nærmet 
sig den bekj endte kj æmpebergflette paa. Anuglen. 
Ogsaa ved T 1 ø m m e r v i k e n paa sydsiden av Stordøen 
vokser der en vakker bergflette, hvis dimemsioner dog ikke til¬ 
nærmelsesvis kommer op mot de her nærmere omtalte. 
Olaf Hanssen. 
Nogen hugormnotiser. I tilslutning til de i „Hugormens 
vertikale utbredning i det sydlige Norge“ givne oplysninger fra 
Bergens stift skal her gis, nogen meddelelser fra, Daviken, 
som provst I. S. Eide velvilligst har meddelt. Langs Berle- 
stranden mellem Kvitenesisiet og Holen er hugormen almindelig 
Hen gaar saa høit op som skog og krat vokser; av og til er den 
funden noget ovenfor' skoggrænsen eller vel halvveis til toppen 
av Hornelen, som er 896 m. høi. Paa Hor nei ens vestside skulde 
saaledes hugormen gaa op til en høide av henimot 500 m. o. h 
Paa en snefonn opundeir toppen av fjel det. mellem Hennøy og 
Nordgulen blev for nogen aar siden funden em hugorm. Paa 
en snefonn opunder toppen av Stortroen er likeledes fundet en 
hugorm. Begge dyr var døsige og livnet først op da de var 
bragt et stykke ned ad fjeldet. De mentes begge at være bragt- 
op paa f j eldet av fugl. Fjel det mellem Hennøy og Nordgulen 
har en høide av vel 630 m. Stor tro en er 953 m. Hugormen 
skulde her saaledes kunne gaa op til en høide av ca. 900 1 m. o. li. 
Efter hvad vi vet andetstedsfra i Bergens stift, gaar hugormen 
ute ved kysten op til em høide av 5—600' m. o. h., undtagelsesvis 
under gunstige forholde, saasom paa Tysnes;, dog op til ca. 700 1 m 
Iagttagelsen fra Stortroen, som skyldes, en paalidelig rnand, maa 
derfor være en ren tilfældighet. Ved Bødeggen paa nordsiden 
av Nordfjorden er hugormen almindelig omkring Sætervatmet. 
