lært saa meget av. Han indleverte til tidsskriftet : „Den galante 
Merkur“ en artikel om kometen fra 1680, hvori han advarer 
mot at betragte den som en herrens -straffedom. Artikelen blev 
imidlertid negtet optagelse, og Bayle lot den trykke anonymt 
i Rotterdam. I mere end 10 aar stredes han med sin tidligere 
kollega Jurieu om kometerne var saa gamle som jorden — en an¬ 
skuelse Jurieu stemplet som ateistisk. 
Saa langt som til maanen var det ikke til kometerne, det 
hadde Aristoteles lært, og det blev hævdet med stor nidkjærhet 
i det 16de aarhundrede. At en Regiomontanus, en Tycho 
Brahe hadde fundet at kometerne var hinsides maanen, det blev 
simpelthen benegtet. Og naar man husker paa hvorledes det 
gik Guordano Bruno og Galileo Galilæi, kunde jo enhver ikke 
være i tvil om den skjæbne som vilde ramme den der vovet 
at optræ og lære offentlig at kometerne var vandrestjerner. 
Og den som blev tvungen til som Kepler at uttale sig om hvad 
man hadde at vente sig av en komet, er at beklage ikke at 
dadle. Læser man imidlertid hvad Kepler har sagt, vil man, 
naar der tas hensyn til de forhold hvorunder han levet, av hvem 
han var avhængig, uten større vanskelighet mellem linjerne finde 
uttalt hans virkelige mening om slike ting. Saaledes sier han 
om kometen fra 1607 — HalleyS komet —: „Den er sat paa 
himlen av Gud for at min de os om at vi snart skal forlate 
denne verden, men hvem der skal gaa bort først — om det 
blir en sterkere, en yngre eller en svakere, en ældre, det vet vi 
ikke. Derfor er det bedst at enhver i tide gjør op sit jordiske 
bo, forat han, naar tiden kommer, kan være færdig til at reise 
herifra, og de som blir igjen efter ham, kan vite hvorledes de 
da f aar det. Men jeg sier ikke dette fordi jeg tror at kometen 
er der for at dræpe folk; kunde man ikke med samme ret si 
at vi ikke vil ha noget dødsfald naar der ikke er nogen komet 
synlig 
At kometerne er længer væk fra jorden end maanen, blev 
man tilslut nødt til at indrømme, og af Newton blev det 
ugjendrivelig bevist at kometerne var himmellegemer som 
planeterne og vandret i sine bestemte baner. At en Halley 
hadde den dristighet at forutsi at en bestemt komet skulde vise 
sig igjen i et opgit aar, og at dette virkelig traf ind, dette 
bidrog ogsaa sit til at Aristoteles’ tilhængere mere og mere 
tapte terræng. 
