182 
var kli matet allerede, saa. meget mildere at em sub arktisk vege- 
tation med Betuia, odorata som karakterplante' kunde trives paa 
de vegetatiomsløs© kyster. Plamtepalæontologiske. undersøkelser i 
dø nor sk ei torvmyrer har kunnet p anvise en hel r sekk© med plante¬ 
arter, som er indvandret i denne' tidsperiode', som man efter det 
mest karakteristisk© træ har kaldt, b j e r k © p © r i o d e n. 
Klimiatet blev efterhaanden noget varmere, den sitorei landis 
smeltet mere og mere bort, saa den kun laa som en vældig ryg, 
der strakt© sig over 1 diet indre av Norge* og Sverige. Samtidig 
hævede meilemste og sydlig© Sverige sig, snaledes at Østersjøen 
blev til en indsjø, som litt efter litt fik ferskt vand. 
Demme periode er efter det mest' karakteristiske træ som ind¬ 
vandret., nemlig Pinusi silvestris, blit kaldt f uruperioden. 
Men klimatet blev fremdelesi varmere., endog mer© end i 
mutidem. Ved den fossil© forekomst av møtterne av Corylus 
avellana, kan det. med stor sikkerhet bevises, at siommermaane- 
dernes middelteimperatur maa. ha været 2.5° C. høiere end nu. 
TJnder denne periode', som efter' det mest karakteristiske træ som 
indvandret (Quercus pedunculata.), er blit kaldt ©ke peri¬ 
oden, har en hel mæmgd© varmeeilskend© trær og vel d© flest© 
av de endnu i Norge; levende nepræsemtanter for den mellem- og 
sydøsteuropæiske steppeflora indvandret. 
Hvad der har særlig interesse er, at under ekeperiodem er 
de først© stenaldersfund gjort i Norge, og av arkæologiske grunde 
lar da tiden sig fastsætt© til omtrent 7000 aar før vor tid. 
Saalængei maa man altsaa regn©, med menneskene som en meget 
væsentlig faktor ved indførets© av ny© plantearter', deils bevisst, 
men særlig ubevisst. Da sommertemperaturen under iallefald 
en del av ekeperioden var 2.5° C. høiere end nu, gik vegetations- 
grænsernei dengang ogsaa betydelig høiere. Rester av skoger av 
Pinus. silvestris. 1 er i det sydlige Norge fundet 450 m. høiere 
end i nutiden. De fjeldpas som fra det østlig© Norge fører til 
det vestlige, og nordlige Norge, likesom fjeldpassene fra. Sverige 
til det nordlige Norge, har altsaa. i denn© tid været skogbevokset. 
Mang© plantearter, for hvem fjel den©' nu utgjør em uoverstigelig 
græns©, kunde dengang sprede sig gjemnem d© skogbevokste 
fjeldpas. 
I slutningen av ekeperioden sank landet særlig i meilemste 
Sverige, saaledes at der dannedes, en bred havarm mellem Øster- 
