234 
Denne teori, hibern a. tio.nsteorien, som man kal der 
den, blev den herskende fremover i middelalderen og hadde sine 
forsvarere inden den videnskabeiige verden helt op til omkring 
aar 1800. Den fik i tidensi løp mange mere eller mindre fantasi- 
fulde utformminger og tillæg, som jeg ikke her skal komme ind 
paa; jeg skal bare nævne at den almindelige mening var at 
svalerne tilbragte vinteren paa bunden av dammer, en opfatning 
store naturforskere som Linné og Ciivier fandt ikke at kunne 
benegtie. Linné holdt dog samtidig paa. at fuglene foretok 
vandringer som gik til ukjendte egne. 
Det staar for nutidemsi mennesker som merkelig at hiber- 
nationsteorien skulde, bli den herskende og være. saa seiglivet at 
d'en holdt sig i over 2000 aar, og det. fremholdes. ikke: sjelden 
som mindre .smigrende for tidligere tiders naturforskere' at de 
kunde, gaa med paa den. Men egentlig er det ikke saa, underlig, 
ja den maatte igrundlen være den teori som, ut fra. de tiders 
kjendskap til fuglenes, levevis og faunaens sammens ætning i de 
forskjellige land, for en nøktern aand stod som den rimeligste 
forklaring. At fuglene l,aa i dvale om vinteren i jordhuller, hule 
trær og lignende, var jo. i og for sig ikke urimeligere end at 
pattedyr som mange smaagnavere og flaggermus gjør det. Og 
den støttedes: — tilsynelatende iethvertfald — av kjendsgjer- 
ninger, som at man av mange arter kunde fimde indi vider om 
vinteren og tidlig om vaaren i forpjusket tilstand, eller’ finde 
dem i jordhuller hvor de hadde søkt ly, fordrevet av uveir. Ja 
selv for de mere fan+astiske antagelser, som at. fuglene overvintret 
paa. bunden av dammer, hadde man et slags beviser. Der var 
vidnesbyrd fra troværdige mænd, som dels kunde bevidne at de 
hadde sei svaler om høsten styrte sig i sjøen, dels; at de hadde 
fundet svaler og andre fugler i mudderet eller 1 fanget dem i garn. 
Man har tænkt sig at. denne tro er opstaat derved at svalerne 
mangesteds; før siin avreise, om høsten har for vane at samle sig 
i sivet ved vandbredderne, og naar saa en morgen alle pludselig 
var forsvundet, saa har man trodd at de var krøpet ned langs 
sivene og hadde skjult sig i mudderet mellom dem. Som eks¬ 
empel paa hvor længe denne tro holdt sig, skal jeg nævne at 
professor Sundevall i Sverige i 1850' utsatte, præmier for svaler 
som var blit tat paa denne maate og indsendt til ham. Han 
fik vistnok ingen fugl, men derimot brever fra troværdige mænd, 
