272 
Om fugletrækket. 
Av Sigurd Johnsen. 
(Foredrag - i Bergens biologiske selskap 14de april 1915). 
(Fortsættelse). 
Ved ringeksper imentet kan vi vente, at faa, løst spørsmaalet 
om endes t ationerne for trækket og for enkelte arter iethvertfald 
ogsiaa, spørsmaalet om hvilken rute som er fulgt underveis. Til 
en fuldstændig forstå,aelsei av vandringems karakter som bevægelse 
kræveisi imidlertid ogsiaa sikker oplysming om med hvilken h u r- 
t i g h e t trækfuglem har bevæget sig, og i hvilken h ø i d e flug- 
ten har foregå at. Selv for de arter som er forholdsvis daarlige 
flyvere, eller som iethvertfald under sin normale 1 levevis; nødig 
griper til vinger nei, men under sin søken efter næring enten løper 
eller svømmer omkring-, syneis det dog som disse bevægelsieismaa- 
ter under trækket spiller en underordnet, rolle sammenlignet med 
flugten. I forrige aarhundrede var det den almindetige mening at 
fugletrækket foregik i meget stor høide over jorden — iethvert¬ 
fald normalt under gunstige veirforhold, stille og klart veir. 
Det er særlig den tyske fugleforsker G a t k e, som i omkring 
50 aar opholdt sig paa Helgeland og studerte det store træk som 
foregå ar der, hvisi iagttagelser danner grundlaget for’ denne an¬ 
skuelse. Han mente at fuglene' ofte trækker i siaa, store høider 
at de er usynlige for det blotte øie, høider som han anslaar indtil 
10'—12 OOO meter. N aar han sætter den høide hvori en spurvehøk 
(Accipiter nisius) forsvinder for det blotte øie som et punkt, mot 
himlen, til ca. 300øm., en trane (Grus grus.) til 5000—■Om., 
saa er dette at forstaa som skjønsmæssige tal. Han gaar dels 
ut fra gjenstande hvis; størrelse han kj ender, og som befinder sig 
i en kjendt horisontal avstand og sammenligner dermed fugl av 
lignende størrelse, dels har han fulgt fugl som har fjernet sig 
i horisontal retning indtil de forsvandt for øiet og saa. projicert 
dem ned paa jordoverflaten. Disse resultater har han saa over¬ 
ført paa tilfælde hvor fuglen har fjernet sig i vertikal retning. 
Hvad særlig det angaar at fastslaa- hvor langt borte en horisontalt 
flyvende fugl virkelig er, siaa vil de forskjellige iagttageres isikjøn 
variere indem vide grænsier; det kan man let kontrollere ved 
lignende forsøk som naar man vil amsiaa hvor langt borte en 
dalende 1 ballon befinder' sig,, eller ein sten som kastes. Iagttagerne 
