278 
saa, maatte det være svære hastigheter man maatte sætte for 
hurtigflyvere, som f. eks. svaler og falker. Man har ogsaa. en 
række opgaver over flyvehastigheten som man er kommet til, dels 
rent skjønsmæsig, dels 1 ved sammenligning mel lem flyvende fugler 
og dampskiber 1 eller jernbaner. Som saadanne opgis for sender 
lOOkm. i timen, steppehøns, 160 km., vildgjæs 90 km. og svaner 
180 km. Til sammenligning skal jeg anføre følgende hastigheter : 
dampskib (maksimum) 12 m. pr. sek., 43 km. i timen ; hurtigtog 
henholdsvis 32 m. og 115 km.; orkan 50 m. og 180 km. 
Sikrere er de observationer man har gjort ved Rossitten. 
Her følger fuglene under trækket den smale landtunge, og flugten 
foregaar retlinjet paa kortere strækninger. Man har saa iagttat 
trækket fra, to staiioner forbundet med felt telefon og forsynt med 
vindretnings- og vindstyrkemaaler. T h i e n e mann opgir føl¬ 
gende tal for egenhaisitigheten : Kraake 13.9 m. pr. sek., sissik 
15.5, finker 14.6, korsneb 16.6, spurvehøk 11.5, vandrefalk 16.4, 
stær 20.6. Det skulde altsaa, bli mellem 40 1 og 74 km. i timen. 
Disse tal gjælder fuglens egenhastighet; efter vindens retning 
og styrke vil da flugthastighetem variere noget omkring disse tal. 
Til fors taaelsen av trækvandringen er det vigtigere 1 at faa 
greie paa. hvor længe fuglen kan fortsiætte sin flugt uten at 
hvile eller ta næring til sig. At faa, sikker underretning herom 
er vanskelig. Ringforsøkene har hittil kun. git os 1 et par op- 
lysninger, idet det er vanskelig at konstaterei naar en ringfugl 
reiser fra, ett sted, og naar dien akkurat ankommer paa, et andet. 
En ung stork tilbakela i de tO‘ første diage av sit træk mot syd 
590 km. (i luftlinje), altsaa, omkring 300 ; km. om dagen. Den 
skulde efter dette kunne komme: til sit, vinterkvarter i Afrika, i 
løpet av ca. 30' dager; regner man imidlertid fra de første av¬ 
reisedager i Europa til de* første ankom,stdager i Syd-Afrika, saa 
bruker den mere 1 end den dobbelte tid herav; den har saaledeis 
sandsiynligvis! like mange hviledager som reisedager underveis. 
Indenfor trækfuglene er der hvad denne side av trækvandrin- 
ger anga,ar siandisynligvis flere typer, idet enkelte trækker la,vt 
og langsomt avsted, andre høiene oppe og længere strækninger 
acl gangen. 
Naar vi vil bestemme vandringens forløp med hensyn paa 
tid, saa faar vi en klar forestilling om de vanskeligheter ut¬ 
forskningen av trækket støter paa, netop fordi det er en be- 
