279 
vægelsei fra sted til sted. De iagttagelser vi kan gjøre paa, et 
sted med hensyn paa flugtensi hastighet;, høide og retning, gjælder 
hare observaiionisstedet, de sier o® intet om hvordan f æ nomenet 
liar artet sig paa, de for anliggende. punkter av veien, og heller 
ikke om hvordan detsi videre forløp vil bli. Mange av de mot¬ 
stridende meninger man er kommet til, maa sikkert føre® til¬ 
bake til at man ut fra, det øiebliksbillede av trækket man har 
faat paa et sted, har konstrueret sig op hete vandringens! forløp. 
Jeg har i det foregaaende siøkt at vise hvad der utkræves 
for at vi kan si at vi kjender trækket, henført til rum og tid 
som enhver bevægelse. Da. det imidlertid er en bevægelse, foretat 
av levende væsener, maa, vi ha en del andre oplysninger før vi 
kan si at vi har et fuldstændig kjendskap til trækket, saaledes 
som det foregaar den dag i dag. Yi maa, vite paa hvilken tid 
av døgnet fuglen foretar si ne vandringer 1 , om det foregaar om 
dagen eller oui natten. Heller ikke her kan man tale om træk- 
fuglene under ett, idet enkelte arter utelukkende synesi at vandre 
mens det er lyst, andre naar det er mørkt; særlig naar veien 
fører over større ,sjøstrækninger, skal flugten foretas om natten. 
Endvidere maa vi kjemde, til hvordan de trækkende skarer er 
sammensat, om de forskjellige arter trækker hver for sig eller 
flere arter sammen. Trækker individerne av en art enkeltvis, 
eller i større og mindre flokker 1 Foretar de unge reiser sam¬ 
men med de ældre eller drar de hver for sig? I tilfælde den 
enkelte art under trækket deles, op efter alder og kjøn, maa, vi 
vite om avreisen finder sted samtidig eller til forskjellig tid. 
Det synesi som om alle, de grupper vi faar ved en slik inddeling, 
er repræsentert indem trækfuglene. Saaledes, skal de, unge gjøker 
begynde sit træk et par uker efter de ældre. Efter 1 Ekm a n 
skal der for visse sumpfugiens' vedk ommen die, under dierles, træk 
i Sverige værei paavist flere av disise trækmaater. Dei ældre, 
kan indlede trækket og de unge avslutte det, som f. eks. hos 
smaa-bekkasinen (GalImago- gallinula, Lin.) og sniper (Tfinga 
canutus, L. og T. minuta, Leisl.). Hos sitor-spovem (Numenius 
arquatus, Lin.) skal hunnerne først dra, bort; efter et ophold 
hvor intet træk finder sted, tar hannerne fat paa vandringen, 
og ungerne koaqmer tilslut. (Mere). 
