330 
lavere linje henført til en „p o s t g 1 a c i a 1 sænknin g“ av 
G. de Geieir. 
Den lavere linje skiller sig ikke i noget væsentlig fra, den 
■øvre, bare ved at være mindre kraftig utviklet. Der er intet' i 
dens, bygning som kan svare til en utarbeidelse! under helt andre 
naturforhold end dlen øvre arktiske yoldia-linje. Det er ogsaa 
det at merke, at slike svakt skraanemde hævede strandlinjer over¬ 
alt er knyttet til tidligere brædækket land og naturlig maa, for¬ 
klares ved at landflaten under deres dannelsestid var trykket 
neid av bræmassen. Dette' svarer ogsaa. til hvad vi maatte kræve 
efter en mængde andre geologiske forhold, siom viser at jord¬ 
skorpen synker i forhold til belastningen (f. eks. lag med mange 
hundreder eller' tusener av meter 1 sandsten eller leirskifer, som maa. 
være avsat under stadig ens dybdeforhold). Det vilde da være 
i aller høieiste grad merkelig cm netop dien nedrei av dei to hoved- 
strandlinjer i Skandinaviem ikke var dannet, som den øvre og 
alle lignende i nordlige land, under arktiske forhold. Det 
var derfor for mig en uundgaaelig slutning, efter mine under¬ 
søkelser i slutten av 1880-aarene, at ogsaa den nedre svakere 
skraanende strandlinje, som jeg skilte 1 ut, var dannet under 
arktiske forhold og med en stcrbræs vegt over ihvertfald 
det indre av Skandinavien. Jeg henførte den. da til en sub- 
glacia.1 periode, en svak si.idsi.te istid, siom var skilt 
fra indsjøperioden ved et varmt („borealt“) tidsrum. 
Men denne opfatning, som jeg kom til ved mine under¬ 
søkelser, navnlig i Romsdals amt, for 25 aar siden, er jeg blit 
staaende alene med til den dag idag. Svenske forskere viste at 
i de sydsvemske „pcstglaciale“ strandvolder fandtes skjæl som 
tydet paa at havet dengang var varm e r e og saltere, „1 i t o- 
rina-ti.de n“, danske forskere f andt at de indehcldt østensi og 
en sydlig tapes-form, hver disse skjæl ikke trives nu, „tapes- 
t i d e n“ . Den slutning de kom til, blev netop den motsatte av 
min; klimatet var dengang denne strandlinje utdannedes saa- 
langt fra „subglacialt a , arktisk, at tiden netop repræsenterte 
klimat-optimum efter „dien glaciale tid a . 
Denne lære, som særlig blev sat i system av G. de Geer, 
hlev indført her i Norge av P. Øyen og W. C. Brøgger om¬ 
kring 1900 og vandt ogsaa her almindelig tilslutning. Saa 
overvældende blev den literatur som paa næsten utelukkende f au- 
