332 
■sand, som kom, indenfor bølges la gsomraadet for' strandlinjen 
dengang — det fortæller 1 ikke det mindstei om klimatet under 
selv© strandlinjens dannelsestid. Den selvsagte ting at man i. 
den lavere hævedei strandlinje væsemtlig fin der skjæl fra, det ler 
og sand som blev avsat i et umiddelbart forutgaaende klimat- 
optimum, gir ingensiomhelst ret til at slutte! at dien skyldesi anden 
oprindelse end den øvrei strandlinje eller alle de andre i før bræ- 
dækkede land, nemlig arktisike forhold og sænkning under¬ 
et brætryk. Og ovenikjøpet maa. det tilføissi, at det er van¬ 
skelig at finde nogen fuldstændig faumaliste blandt de' mang¬ 
foldige norske fra „tapes-skj ælb anker “ , som ikke tillike ;inde- 
holder arktiske' arter, som ikke' synes, at pasise i selskapet fra. 
klimatoptimum. 
En klimatændring, tilstrækkelig til at fremkaldei brædan- 
nelsie, i de skandinaviske fjeld, behøver forresten ikke at ha. 
grepet saa særlig voldsomt ind i forholdene sa,a langt syd siom 
i Danmark og Østersjøen. Sænkningem gav ogsaa siam tidig 
frierei tilgang for 1 Nordsjøens varmere og salterei vand. 
Det eneste argument for at den lavere a,v de to væsentligiste: 
hævede strandiinjer i Skandinavien i motsætning til de andre 
skyldes en særlig varm, ikke en kold klimatperiode, det at de 
lavtliggende strandvolder indeholder varmekjære skjæl, er siaa,- 
ledes ikke meget vandt. aSTetop det samme maatte være til— 
fældeit, naar en kold strandlinjebyggende tid avløser en varm. 
II. 
Nu til de iagttagelsier som direkte viser at dette har været, 
tilfældet, at aitsa.a den lavere strandlinje siom alle andre lig¬ 
nende skyldes en kold, „subglaciar‘ tid. Jeg skulde undersiøke 
det bekjendte r a, i Vestfold, som længe har været opfattet som. 
en endemoræne, cg i almindelighet efter K j e r ul f som til¬ 
hørende et avsnit av istid,erne forut for det da bræenderne 
hadde trukket sig tilbake til indsjørækken, altsaa. ældrei end ind- 
sjøperioden. Man gik uten videre ut fra, at det var en almin- 
delig jøkelgar av grus og sand, som laa like paa fjeldgrunden 
(Kjerulf, Helland). Det viste sig imidlertid at raet i 
virkeligheten ikke hadde denne bygning. Ra-ryggen er tvertom 
væsentlig en ler vold, tydelig skjøvet frem foran fremryk- 
kende, litet mægtige brætunger som bredte sig ut som „fotbræer a - 
