333 
i det flate forland med dets store leir,sletter. Utover den, frem- 
skjø-vne lervold har saa brævandet skyllet lag efter lag med grus 
og sand, som umiddelbart foran bræranden, i selve ra-ryggen 
er rikelig forsynt medl flytblokker, men ellers breider sig i jevne 
flater med jevn og ringe mægtighet, 1—3 m., utover lersletterne 
foran. Selv i ra-ryggen er det overskyllede morænegrus sjelden 
over 5—bm., den indre lervold altsiaa, det væsentlige. Som vi 
kjender det fra Grønlands 1 og Islands- sander avsætter dei over¬ 
lad e de br æ elver sit grus, saa, snart de slipper unda det sterke 
hydrostatiske tryk under bræen, de f yl der op si-ne leder, som 
derfor altid blir grunde 1 (man kan næsten altid ride dem). De 
uavladelig: vekslende kvister kommer 1 paa den vis. til at bygge op 
jevne ,,siandr“ -flater. De sterke flommer under forsommerens 
tøbrud sætter siiiei merker som lagdeling i raets „sandr“, „ra- 
si 1 æ p e t (f . 
Saa at si alti ler ber i landet er oprindelig bræelv-slam, og 
det meste skriver sig oprindelig fra indsijøperiodlens bræsiipning. 
Hvad der findes i die lavere' terrasser eir 1 for størstedelen bare 
flyttet og omlagret ler fra yoldia-terrassierne, og 1 naar ikke yoldia- 
leret paa, langt nær i masse-. Diet var 1 derfor 1 meist yoldialer de 
bræer fandt foran sig, som bredte sig ut mot kysten i Vestfold, 
og som findesi under siandslæpet fra raet og tildels i raets; ryg. 
Men det som overrasket mig var at samme jevne ra-siæp i 
Hort ø n viste sig avsat paa, nøiagtig samme vis o v e r 1 e r 
med 1 i si o car di a og o-ver skjælb anker med meget varme- 
kjære, isfcj.æl. Diet er 1 siøkt forklaret ved „semere overskylling“. 
Men hvisi dette hadde 1 været ved atmosfæriliiermø, kunde man ikkei 
faat netop til svar endei antal l ag som oppe ved ra-ryggen selv 
hvis, det- hadde været ved brændingen, inaatte man faat en stripe- 
vi;s, ordning i strandvolder, den ene ovenfor den anden, ikke 
jevne lag, ovenikjøpet med et enkelt av grovere, grus: i ens 
avstand fra, underlaget, over store vidder. 
Det isamme forhold viste siig ved teiglverkerne ved Sande- 
fjord. De blev drevet paa bla,aler med 1—2m. brun siand 
over, et sandlag som kan følgeisi i siammenbæng op til det- pragt- 
fuldei ra, foran Gogsjøen, skarpt skilti fra leret under, som man 
finder i dype grøfter og i brønde helt op i ryggen selv. Og i 
blaaleret fandtési i teglverfcerne skjæl som fra arktisbei neident.il 
ga,ar over til meiget varmekjærei oventil, efter W. C. B røgge-r. 
