362 
aar eir rigtigheten av mine iagttag.elser og forklaringer i de«t. store 
blit godkjendt herhjemme, pa,a, grundlag a.v nøiagtige maalinger 
og detalj undersøkelser. I Sverige derimot bar de brædæmmiede 
indsjøer været emnet for en lang rækkei avhandlinger, som 
gjennom gaaendø tiltrædler min teo<ri. I 1890 mente jeg at 
kunne paavisie at ogsiaa disse bræsijø-strandlinjer nu var skraat- 
liggendei, og dette forhold er senere med; sikkerhet konstatert 
i det nordlige Sverige og nu ved nivellememt i Østerdalen av 
G. Holmsen. Paa denne visi vil man kunne følge land- 
platens hævning efter sidste istid 1 ogsiaa indenfor kyststrand- 
linjerne. I Norge har 1 vi fundet at landet overalt er hævet 
sterkest indover mot det indre-; de> høiesi.e strandmerker, dem 
„mariine grænsiø“, er indei i Trøndelagen som ved Kristiania,- 
fjorden nu omkring 200m. o. h. cg synker først i Danmark ned 
til nuværende strand, Absiølut høiest naar de gamle strand- 
voldeir i svensk IS orrlamd, nær Bottemvikems: kyst, til 280 m. o>. h. 
Die filides her ikke langt østenfor 1 bræsikillet fra s i d s t e istid, 
som dette kan trækkes efter 1 skuringismerker, blokflytning og bræ- 
indsj ø-dannelser. Da istrandmerkerne, utskyllet moræneunasisie, 
mol (klapperstrandvolder) ete. er ganske løse, overflatiske dan¬ 
nelser, er det utænkelig at de kunde bevaret sin form, hvis de 
bakefter var' kommet under en mægtig bræ. Diø maa værei yngre 
end den siidsite, indtsijødæmmende bræresit. Allikevel har 
man uten videre slaat denne, høieste' botnxske, strandlinjer isiam- 
men med de høiie yold,ia-terrasser i Norge 1 , .s,a,a der ikke blir 
rum for no gein, atpaalstidensi stor bræ. 
Hvordan forholdet i virkeligheten maa. ha- været, oplyser 
imidlertid de brædæmmede indsjøers strandlinjer om. Det er 
paa.vist at den marine, botnisikø „M. G.“, høieste strandlinje fal¬ 
der vestover fra, en akse omtrent ved Bottenvikemsi vestkyst. 
Ikke mange mil vestenfor optrær bræindsjø-istrandlinjernei, som 
ogsiaa, falder vestover — siom de seneste undersøkelser (F 1 r ø d i n 
1913) har avgjørendei fastsilaat. Der kan tildtalsi herske nogen 
tvil om fald vinkel ens: størrelse eller gradiemtem (uttrykt i °/ 00 , 
m. pr. km.). Mens diemne i den marine botniske strandlinje er 
omkring 6 (m. pr. km.) vestover mot Jemtland, er den i de jecnt- 
landske seter omkring 5 gjemmemsmitlig. Man maa da anta, at 
j ordsikorpebevæ geIsen har været omtrent 5—6- ogsaa i det strand- 
linjeløse hel tie, imelleui ved bræskillet. Tænker man sig nu samme 
linje fortsiat vestenfor vamdlskillet, med samme faldvinkel fra 
