366 
forvitring, et lag som indeholder rester’ av den. rikeste' vegetation 
med ek, lind o. s. v. Over denne; Grenztorf og over store stræk- 
ninger før tørt land brer sig sia,a et mægtig lag av h vi tm os e- 
torv, den yngre Hochmoor. Dette er ikke bare et vidnesbyrd 
om en voldsom klimatforværring fra klimatoptimum i ek-lind©- 
tid. Det er fuldstændig utelukket at, hvitmoisetorv-dannelsen 
kunde tat slikt omfang nær lavlandstorvmyrenes geografiske syd- 
græmse under nutidemsi klimat — høimosernes. overflate forvitrer 
tvertom nu. Det yngre hvitmcselag maa, Mfrfod nødvendigvis 1 
skyldes, et utpræget nordligere klimat end nutidenf |— en 
tømperatursænkning som. utvilsomt maattei virke, brædannende 
samtidig i Skandinaiviens høifjeld. 
I Sko tl and har beviset for en svak istid etter klimat¬ 
optimum forlængst været fremlagt av J. Gei. kie. Forholdene 
er fuldstændig' lom i Norge;. Landiet har været stenket av bræ- 
tryk til en høi strandlinje (100') med terrasser med arktisk 
fauna,. Saa, kommer hævning, stadig varmere klimat til den fro¬ 
dige; eikeskogs tid, klimatoptimum. Sa,a e f t e; r dette; kommer 
en ny sænkning til 50' strandlinje og carsei-terrasiserhe, svarende 
fuldstamdig til den lavere linje hosi cs. Men a,t, dennei ogisiaåi i 
Skotland hører til en svak atpaaistid, det fremgå,ar 1 a,v den 
kjendsgjerning at i NV.-Skotland' har jøkler tildeils gaat helt 
ned til havet ved dette laver© siænkningsi-nivaa, som i Skotland 
som i Norge har omtrent døn halve; høidlei av yoldia-terrasisernes'. 
Eeiviiserne; for en klimatperiode, utpræget, koldiørø end nu- 
tiden e; f t e r klimatoptimum er siaaledes ahsiolut bindendei over 
stor© omra,adler. I Skotlandi kan man se at klimiatforværringen 
har gaat sia,a, langt, som til at frembringe en istid med jøkler til 
havet. Der foreligger ogisaa, et særskilt og bindende bevis for 
at der har været en storbrætid paa den skandinaviske halvø. 
Selv ellers 1 , næsten umerkelige klimatsvingninger 1 paavirker jøkel- 
bevægelsen i vore bræer nu, jøklerne skyter sig tildels; betydelig 
frem i kolderei tidsrum. Nu viser iagttageilserne, i Sveriges bræ- 
strøk i Lappm arken at jøkler nei nn flere steder na,ar ned hen¬ 
imot strandlinjer og terrasser fria, de; indsjøer som blev dæmmet 
op av den sidste sit orbr æ. Men intetstedsi har dø efter denne 
sidsitei istid gaat saa meget længierei frem at. de, har ødelagt disise 
overflatiske, bræsjø-dannelsier. A. Ham berg drager derav den 
uundgaaelige slutning, at der aldrig har kunnet været nogen 
