39 
ogsaa har været fremholdt, maa anses aldeles utelukket efier 
de a,v Suzuki an,still eide' kildestudier, ifølge hvilke sy g dom¬ 
men maa anses for overført til disse land. vestenfra (fra, Eluro- 
pæerne). Den til støtte for syfilis’ formodede amerikanske op- 
rindelse paa aztekiskei ter r akottafigur er paaviste forekomst av 
frem,stillinger, som kunde tyde paa avløpem syfilis, hvorav m,a,n 
har ment at kunne slutte til en prækolumbisk optræden a,v syg- 
dommen i Amerika,, synes heller ikke at sta,a for en strengere 
kri tik. Uagtet der saaledes 1 ikke er tilveiebragt positivt, sikre 
beviser for n.ogen av de to teorier, maa man vel ha lov til at 
hiævde, at den store forvildelse, i sedérne og løshet i de' seksuelle 
forhold i oldtiden og særlig i Roms forfaldsperiode gjør det 
utænkelig, at en sygdom, som overveiende utbreder sig ved 
kjønsomgang, kunde undgaa at bli meget almindelig. Overhodet 
synes den amerikanske' teori for tiden at, ha mest, vind i seilene, 
hvortil større arbeider a,v Iwan Bloch (Berlin) o,g F r e i- 
herr v. Rotthaft (Miinchen) vistnok har bidraget. 
En række forskjellige' momenter, ikke alene, i sygdommens 
utbredelse fra individ til individ, men ogsiaa i sygdommens 
eget forhold hos den enkelte smittede, maatte naturligvis meget 
snart lede tanken hen paa,, at syfilis hørte til de lidelser, for 
hvilke et organisert smittestof laa til grundl. Allerede i det 
16de til 18de aarhundrede findes antydninger til, at enkelte 
forskere, var inde pa,a dette,; men det er 1 først siden den, bak¬ 
teriologiske æra holdt sit, indtog i den medicinske vidlenskap 
for omtrent en menneskealder siden, at mere positive' meddelel¬ 
ser foreligger. Al smitte skulde i denne æras første tid skyldes 
bakterier, og det var derfor naturlig, at, man først, og fremst 
der søkte sygdommens aarsak. I aarenes løp er av en række 
forskere med tildels meget ansete navne (Kiebs, Birch- 
Hirschfeld, M artineau & Hamonic, de Li sle & 
Jul li en, Joseph & Piorkowski o. m. fl.) beskrevet 
forskjellige stav- og kugleformige bakterier, som skulde være 
smittestoffets bærer ; men de har omtrent alle — maaske alene 
med undtagelse av den av Lustg arten, i 1887 beskrevne — 
kun hat en stakket, tilværelse, som sjelden har rukket, over 
aarsskiftet; overhodet regner man, at der i 25 a,ar hvert aar 
opdagedes en, ny syfilisbacil. Et skridt videre, fremad gjordes 
ved, at man fæstet tanken paa, at sygdomsfrembringeren kunde 
