M 
dommelig utseende med pl an slit te flater og en egen u j evnt 
polert overflate. Saadanne stener kalde® vin. da lit te eller 
si a n d s 1 i 11 e stener; di© har været k j endt og beskrevne like 
fra. midten av forrige aarhundrede. 
Sandfykets> virkning viser sig paa, tre maater: 
1. Som slit og dannelse av næsten plane flater, som staar 
lodret eller paa skraa mot den herskende vindretning. 
2. Som avgliatning eller politur. 
3. Som dannelse av smaa huller eller fordypninger i stenenes 
overflate, saa denne faar et vist chagrinert utseende (lig¬ 
nende chagrin-lær, som paa haarsiden har en narvet eller 
kor n et. o verfl ate). 
At sandfyket formiaar at slite flater og dier ved, opstaaemde 
kanter paa, ste ne ne maa nu anses som bevist. Flaterne helder 
mot den fremherskende vindretning (ofte med 1 30° faldvinkel) og 
kantene kommer 1 altsiaa til at staa lo dr et mot denne eller disse. 
Ved Kvasheim paa Jæderen har jeg maalt kantenes 1 retning 
paa de faste stener i et mindre fyksandlandskap; jeg fandt, at 
de fleste av dem gik i retning ONO-—VSV 1 ). Deretter skulde 
die herskende vindretninger ber være fra NNV og SSO. (Mohn 
angir i klimatabeller for Norge den herskende vindretning ved 
Skudeisnes at være NV-vind i sommermaanederne og SO-vind i 
vintermaanederne). At ogsaa sten ene ved sandfykets indvirk- 
ning faar en eiendommelig politur eller avglatning kan man 
iagtta i alle fyksandlandskaper. 
Men dein hulleidle struktur i stenenes overflate har ikkei været 
saa let at forklare. Den danske geolog, V. Milthers 2 ), har 
studert denne dannelse hos. en sandslitt sandstensblok, som i det 
indre viste smaa „uregelmæssige prikker eller smaapl etter, hvor 
beskaffenheden var noget anderledes end i den øvrige del av 
stenen “ . Derved opstod smaa huller i den forvitrede o verfl ate 
og disse smaa. huller viste sig paa den sandslitt© del a,v stenen 
at være forandrede, uttrukne i langagtige, traugformede fordyp¬ 
ninger i sandfykets retning. Denne forandring forklarer hian 
paa følgende vis: „Idet sandet er føget hen over den hulLede 
flade, har hullernes forreste side ligget i læ og kanten er bleven 
skærpet; den bag enste kant har derimod ligget udsat for støv fra 
x ) K. O. Bjørlykke. Jæderens geologi. Side 117. 
2 ) Tidligere eiteret. 
