89 
antistof benytter man blodvæske av en patient som formodes at 
ha syfilis. De øvrige bestanddeler til utførelsen av reaktionen er 
de ovenfor nævnte 3 komponenter i det hæmolytiske system. 
Stammer den anvendte blodvæske fra en person, som har syfilis, 
vil antistoffet i denne sammen med antigenet i de syfilitiske 
organdeler binde komplementet, og hæmolysen uteblir. Hvis 
derimot blodvæsken skriver sig fra en person, som enten aldrig 
har hat syfilis eller hvis syfilis ikke længer er aktiv nok tii at 
danne antistoffer, er der intet til at binde marsvinserumets kom¬ 
plement, og hæmolysen kommer istand. Dette resultat betegner 
man som negativ Wassermann-reaktion, medens komplementbin- 
ding betegnes som positiv. 
At gi en mere detaljert fremstilling av reaktionens utførelse 
og av de forskjellige forsigtighetsregler, som maa iagtages for 
at det erholdte resultat kan være paalidelig, vilde føre for vidt. 
Hvorledes reaktionen teoretisk er at forklare er endnu ikke 
ganske avgjort; der gjør sig her tildels motstridende anskuelser 
gjældende. Hertil har for en stor del bidraget, at man har 
fundet, at man som antigen foruten uttræk av syfilitiske 
organdeler ogsaa kan bruke uttræk av normale menneskelige 
eller dyriske organer, ja at endog enkelte fra den organiske kemi 
hentede stoffer, specielt lecithin, cholesterin m. fl. a. kan anvendes. 
Derimot er den praktiske værdi av reaktionen for sygdoms- 
erkjendelsen (dens „kliniske u betydning) uimotsagt ophøiet over 
enhver tvil. Yar tidligere resultaterne, vistnok overveiende paa 
grund av mangelfuld teknik, noget inkonstante, er resultaterne 
med metodikkens forbedring efterhaanden blevet stadig mer og 
mer indbyrdes overensstemmende. For kun at nævne enkelte 
eksempler skal her anføres, at i frisk, endnu ikke behandlet 
syfilis er positiv reaktion altid tilstede. Omtrent det samme gjæl- 
der for de fleste ældre tilfælde, hvor enten ingen tidligere be¬ 
handling har fundet sted eller i alfald ikke nylig nogen saadan 
har været bragt i anvendelse. Av stor betydning er dette navnlig 
hvor syfilis har slaat sig paa de indre organer (hjernen, ryg- 
marven, hjertet, blod- og pulsaarene osv.), og vedkommende syke 
ikke kjender til, at han tidligere har gjennemgaat syfilis, har 
glemt det eller av let forstaalige grunder hemmeligholdt det for 
lægen, mens det for den siste er av stor betydning at ha visshet 
av hensyn til den behandling, han skal indlede. Det er især 2 
