93 
nosomsygdommen dourine og senere hønsespirillosen. Det 
anvendte præparat atoxyl (para-amino-fenyl-arsinsurt natron) 
blev senere prøvet ved forskjellige andre sygdommer med veks* 
lende held, indtil derav Hoffmann anstilledes eksperimenter paa 
syfilis-podede aper, som gav et saa tilfredsstillende utfald, at 
man snart ogsaa bragte midlet i anvendelse ved syfilis hos 
mennesker. Det staar ikke til at negte, at virkningerne i ikke 
faa tilfælder var rentnt forbløffende, og enkelte enthusiaster, 
blandt hvilke særlig kan nævnes franskmændene Sal mon og 
Fig. 6. Paul Ehrlich. 
Hallopeau’ mente at man nu hadde fundet det middel som 
sikkert kunde mestre sygdommen. Det viste sig imidlertid meget 
snart, at atoxyl var et meget farlig medikament at arbeide med. 
For at kunne utøve nogen virkelig synbar helbredende virkning, 
maatte det anvendes i temmelig store doser; selv om en enkelt 
saadan i regelen taaltes uten skade, medførte gjentagne ind- 
sprøitninger meget ofte ugunstig indflydelse paa organerne for 
syn og hørsel, som kunde gaa til livsvarig blindhet og døvhet. 
Eksempelvis kan anføres, at .Robert Koch under sine forsøk 
paa at behandle den afrikanske sovesyke (Trypanosomiasis) med 
