94 
atoxyl, blandt 1533 tilfælder hadde ikke mindre end 22 med evig 
blindhet. Erfaringerne viste saaledes, at atoxyl foruten sine 
utvilsomme parasitotrope (se ovenfor) egenskaper, tillike besad 
en uttalt neurotropisme (affinitet til nerverne). 
Imidlertid var den vei, hvorpaa der var slaat ind, sikkerlig 
den rette, og der fortsattes med stor energi, fornemmelig av 
Paul Ehrlich og hans medarbeider kemikeren Bertheim, paa 
at prøve forskjellige organiske arsenikpræparater med hensyn til 
deres parasitdræpende evne. Som bekjendt vet vi fra kemien, 
at arsen er et metalloid, som i sine forbindelser med andre ele¬ 
menter snart optræder 3-værdig, snart 5-værdig, eftersom 1 
atom arsen forbinder sig med 3 eller 5 atomer av andre elemen¬ 
ter. Ehrlich har opstilt den vigtige sats, at med hens} 7 n til 
virksomhet i behandlingens tjeneste staar de 5-værdige forbin¬ 
delser over de 3-værdige. Til de 3-værdige hører atoxyl; som 
repræsentanter for de 5-værdige kan nævnes de i Ehrlichs labo¬ 
ratorium fremstillede midler arsenofenylglycin og arsacetin; 
til samme gruppe hører det av franskmanden Mouneyrat 
fremstillede hektin. 
Forsøk med arsenofenylglycin og arsacetin viste sig heller 
ikke ganske farefri. De danner forløpere for det nu moderne 
middel, som først efter rækkefølgen i Ehrlichs laboratorium sim¬ 
pelthen benævntes „præparat 606“ men senere fik navnet sal- 
v ars an; dets kemiske navn er dioxydiamidoarsenobenzol (det 
hører ogsaa til de 5-værdige arsenforbindelser). Eorinden midlet 
prøvtes paa mennesker (høsten 1909), hadde Ehrlich latt den hos 
ham arbeidende japaner Sahalchiro Hata anstille vidtløftige 
dyreforsøk, og først efterat disse hadde git gunstige resultater, 
bragtes det i anvendelse hos mennesker. De første forsøk paa 
mennesker utførtes dog med visse forsigtighetsregler; Ehrlich 
opstillet bestemte betingelser for utleveringen av midlet, som 
stilledes til gratis disposition fra hans laboratorium; der fordredes, 
at forsøkene anstilledes paa sykehus og at der gaves rapport til 
ham om resultatene. Eørst 1 aars tid senere (henimod juletider 
1910) kom det i handelen, men er endnu temmelig kostbart, idet 
de forskjellige doser som anvendes koster fra ca. 5—10 kroner. 
Om end heller ikke salvarsan er aldeles farefrit. — man 
regner paa 1 million indsprøitninger omkring 100 dødsfald — 
er det dog ulike mere ufarlig end de andre organiske arsenik- 
