127 
Luurbærtræet er vidtvoksemde i Syrien. Mem kulturen er 
vandret mot vest og nu dyrkes træet i hele Middelhavsomraadet 
og i det sydlige Schwøiz, hvor det blomstrer i mai maaned. 
Høsten bøstaar i avplukning av blad© og frugter, som begge 
indeholder en æterisk olje, laurin, fet olje, stivelse o. s. v. 
Av frugtene, som er officimelle, utvindes den fete olje, laur- 
bærolje eller laurbærfett, derved at de friske frugter knusieis og 
oljen utpresses mellem varm© plater eller ved utkokning av frug¬ 
tene i vand. Oljen er grøn, kornet og salveagtig. I sommer¬ 
varmen er den halvflytende og ved 40° smelter den. Den har 
en sterk aromatisk lugt, som fluer og andre insekter avskyr. Den 
brukes derfor til at holde slike dyr borte.. I de varme! lundes 
slagtebutikker bestrykøs væggeme dermed. Den har ogsaa no gen 
anvendelse i medicinen. Oljen forfalskes ved tilblamding av for¬ 
skjellige fettstoffer. Som handelsvare i tør tilstand er frugtene 
næstem sorte og rynket og sua. store som erter. 
I betydning og kvalitet staur dog frugten langt under bla¬ 
dene. De bruke® som et yndet krydderi i sauser og likører, i 
Italien ogsaa til indpakning av sydfrugter og lakris. De gaar 
i handelen i tørret og presset tilstand. 
Den største del av høstein forbrukes der hvor træet dyrkes. 
Det lille som kommer til Vøsteuropa, kommer fra Spanien. 
Frankrike og Italien, men især over 1 Triest fra. egnene omkring 
Gardasjøen. I plantagerne formeres træet ved stiklinger. De 
planter, som i Nordeiuropa brukes som; prydplanter utenfor ho¬ 
teller’ og kafeer, i trappeopganger og paa terrasser, er i reglen 
indførte som ældre eksemplarer i en høide av 1—2 m. fra bel¬ 
giske eller hollandske planteskoler. Dei maa overvintre frost- 
frit og de maa hvert aar — helst om vaaren — beskjæres for at 
faa en vakker krone. 
I det gamle Grækenland var laurbær,træ et hø it anset og det 
spillet der en egen rolle. D ! øt, kaldtes D.aphne og var helliget 
guden Apollo, som et symbol paa kraft og styrke. Det fortælles 
i den græske mytologi at Apollo elsket en nymfe, Daphnei. Hun 
flydde for' den forelskede gud, men da hun ikke kunde undgaa 
ham, bleiv hun paa, sin bøn forvandlet til et laurbærtræ. En 
laurbærkrans som hodepynt var et utmerkelseistegn for seier¬ 
herrene i de pythiske og andrei væddekampe, likesom grener og 
kroner var sangeres og digteres tegn. Ved at tygge bladene 
skulde man bli fremsynt, derfor var laurbærsfaven sandsigernes 
og spaamændenes symbol. Videmskabsmanden fik laurbærkran¬ 
sen om sin pandle. Derav navnet Baccalaureus (egentlige Bacca- 
laureatus). Hos die gamle romere plantet man træet omkring 
keiserens palads og omkring templene,, idet man trodde at, de 
beskyttet mot lyn. Under sit indtog i Bom var triumfatoren 
pyntet med em laurbærkrans, og ved høitidelige ofringer bar pre¬ 
stene en saadan. Men, bruken av laurbærkransen soim et hæ- 
