129 
En ny forklaring til mutationer. Eor ooget over 10 aar 
siden opstilliet botanikeren Hugo d el V r i e s sin nu saa kj endte 
mutationsteiori, hvori han hævdøt, at nye arter 1 og nyei former 
fremkommer pludselig og støtvis av de gamle, ved m u t a t i o n, 
og ikke — som man 1 senge hadde ment — ved en langsom, gradvis 
omdannelse. De Vrieis støttet sin teori paa overordentlig om¬ 
fattende kulturforsøk med en plante av natlysfamilien, O e n o- 
thera L a marckian a. I mere end 10 gener ationer dyrket 
han denne plante i ti tusener av eksemplarer og fandt herunder 
en del avvikende indiivider, mutanter, som adskilte sig fra mor- 
arten i flere egenskaper, og som særlig ml merket sig ved sin 
pludselig© opstaaen — uten overga,ngsstiadier. 
De Vries’ mutationsteori har i delO 1 aar som er gaat, spillet 
en overordentlig stor rolle i diskussionem, om nye formens dan¬ 
nelse og fremkomst. I mange planteslegter har man fundet en 
tilsvarende' pludselig dannelse av nyei former, og man har i det 
hele tat anset mutationerne for et nok saa sikkert og almindelig 
fænomen. 
Imidlertid er de Vries’ forsøksmateriale, 0. Li a, m arcki- 
a n a, i det sidstei aar blit meget indgaaende undersøkt. Man 
har prøvet at findei aar saker n ei til dens, mutationsevne. No gen 
forskere er kommet til det reisultat, at denne art er fremkommet 
ved en krydsning mellem t,o andre arter av samme slegt, en 
krydsning som maa ha fundet sted for aarhundreder tilbake, og 
at mutationernei altsaa. er krydismingsavspaltninger. En anden 
har fundlet en bakterie levende i en av mutanter ne og troidd, at 
den var aar sak ialfald til denne ene mutant. Men ingen under¬ 
søkelse har kunnet gi noget sikkert resultat. Vi stod incttil nylig 
like uforstaaende som for 10 aar 1 siden overfor O. Lamar- 
c k i a n a s eiendommielige egenskap. 
Nu fremkommer den svenske botaniker H © r i b e r t - N il s- 
s o n i en stor, netop puhlicert avhandling med resultaterne av 
sdne undersøkelser over O. Lamarekiana. Han har 1 grepet saken 
meget direkte an og stillet sig det spørsmaal: Eir 1 O. Liamarck- 
iana en ren, udelelig art? eller med andre ord: Har all© dens 
„normale a individer den samme genetiske sammensætning, de 
samme faktorkomplekser i sin© kjønseeller? Eller: Er den kan- 
ske en kollektivart, som saa mange' andre varierende arter? 
Svaret blir avgjørende' for den maat,e, man kan se mutationerne 
paa. Ti hvis arten bøstaar av genetisk forskjellige typer, 
genotyper, saa er die 9 planter, som dannet utgangspunktet for 
de Vries’ undersøkelser, meget s<audsynlig heterozygotiske indi¬ 
vider (da planten almindelig har krydlshestøvning). Og følgelig 
vil disse individler selv efter selvheistøvning gi opspaltning i for- 
skj ellige kombinationer. 
Baade de Vries og andre forskere efter ham har antat O. 
i; 
ii 
