133 
Stæren (Sturnus vulgaris Lin.). 
Av 0 . J. Lie-Pettersen. 
Naar stæren i diei nordiske land, er blit saa at si alles ynd¬ 
ling, skyldes dette h,verken dens utseende eller dens sang. 
Ganske visst er dens fjærdragt nærmere beiset r et smuk. 
Dens sorte atlaskøsi klædning med det vakre f arve skimmer i 
grønt og pmrpur og med de gule bremmer er igrundem baade 
enkel og smakfuld. 
Men hvor mange gir sig av med at reflektere herover veid 
synet av den føristei stær? 
Og sangen, dette underlige sammensurium av hæsie, knir¬ 
kende og plebrende lydpræstationer med enkelte renerei fløite- 
toner indimellem, kan den taale nogen sammenligning med for 
eksempel rødstrupems fine klokkerenei sølvklare foraarssang ? 
Paa ingen maate. 
Og dog har disse stærens snurrigei toner 1 en vidunderlig 
evne, en magisk miagt- over menneskene© sind, ti de vækker 1 ho© 
dem vaarlængslen, haapet om lysere, og bedte tider, om sol og 
varme, om spirende græs og sprættende busker, om alt diet 
gjærende unge, og sprudlende friske, hvorefter vi har længtiet, 
og som deti nyei foraar skal bringe o®. 
Ti stæren er foraarets herold, dets forløper; derfor vækker 
den glæde og haap overalt, hvor den viser sig, ved den rikeis 
villa og den fattige© hytte, men kanske især 1 hos alle dem siom 
lider og haaper at foraaret skal bringe dem lindring og trøst. 
Hvorledes' ser den saa egentlig ut, denne folkets erklæredie 
yndling? 
At den er sort,, det vet, jo alle. Men diet, rike farvespil i for- 
aarsklædningen kan bare se© paa meget nært bold og bedjst 
i foraarssolens skarpe belysning. 
At fjærene har graagule bremmer har sikker ti mange over- 
set, ellers vilde den ikke saa ofte, være blit, forvekslet med isiol- 
sortem, som i de senere aar er paa god, vei til at bli en by- og 
havefugl hos os, liksom den forlængst er blit diet næstem over¬ 
alt i Europa. 
Nebbet er hos stæren kun i foraarstiden og den egentlige 
sommertid gullig, men har dog aldrig den sterke, gule farve som 
