134 
hos solsorten, hvis fjærdragt dleisuten er matsort og mangler det 
farvespil som utmerker stærens. 
Den litit tunge, samimentrykte kropsfonn, den dystre farve- 
dragt og det relativt store, næsten rette! neb gir stæren en langt 
større likhet med visse kraaketfugler end meid de egentlige san¬ 
gere, og hertil bidrar ogsaa for en del dens mere' snurrig© end 
egentlig melodiøse lydpræistationer. 
Stærens ankomsttid om vaaren stiller sig noget forskjellig 
for de forskjellige landsdeler og er naturligvis avhængig av dø 
klimatisk© forhold, som betinger næringsforholdene paa den paa- 
g j ælden de lok alitet. 
Mens den isaaledes paa det temmelig sneibarø Jæderen ofte 
ankommer allerede tidlig i februar —- ja endog ikke sjelden over¬ 
vintrer der 1 ) -— kommer den til Bergen og nærmest omliggende 
distrikt er sjelden før i slutningen av denne maaned eller i de 
første miarsdage. 
Ifølge mine optegnelser for de sidste 12 aar er 1 stær av mig 
ikke blit observert ved Bergen før 26de februar (1910'), og hoved- 
trækket ankommer ifølge disse' samme optegnelser normalt om¬ 
kring midten eller i sidste halvdtal av mars. Trækket varer 1 dog 
til i det mindsitei ind i første uk© av mai, i de nordlig© landsdel© 
naturligvis endnu længrei. 
Éfter ankomsten av dei første stær kan forholdene ute i 
naturen endnu temmelig længe holde sig røt vinterlig. Ofte er 
sneen ved denne tid paa langt nær helt bortsmeltet og luften 
som følge herav ganske kjølig. 
Bigtignok har marssolem faat ganske godt tak i solbakken, ! 
saa de nyfaldne snedrys ikke mer©' faar varig fotfæiste. Men 
de klare sollyse 1 marsdage etterfølges, gjerne av bitende kolde 
nættier, der stivner markenei og lægger et tæt rimdække over 
dem, som først smelter langt' henad den følgende dag, hvorved 
det tidligste insektliv i høi grad hemmes, og regnormene hindres 
fra at komme op til overflaten. 
x ) Under et ophold paa Møgster (i den yttre skjærgaard paa Bergens- 
kysten) 10de—12te mai iaar blev det mig meddelt, at stæren der aarlig 
overvintrer i ikke ringe mængde. Om nætterne og under haardt veir 
pleier den da gjerne søke skjul i de tætte bevoksninger av epbeu (Hedera 
helix), som dækker de lunere beliggende bergvægger. Jeg besaa flere av 
disse dens vintertilholdssteder og fandt ogsaa flere par rugende der. 
