141 
erfaring kun som undtagelse — for deretter at gi pladlsi for eit 
andet. knld i midtsommer maane dens slutning. 
Under foringen har stæren, som foran er sagt, ofte r et be¬ 
tydelige veilængdler at tilbakelægge for at hente, hvad der skal 
til til ungemeis. opfostring. 
For det meste anvendes, ialfald i foringsperiodemsi senere 
del, hovødisiagelig reignormjer hertil, og tro dis dette. maa .sleis at 
være en ganske siolid kost, er det ikke smaa mængder der skal 
til for 1 at tilfredsstille behovet. Der maa gjøres mange, utflugter 
daglig, og foret er heller ikke' saa let at finde- paa den tid, da 
græsset staar frodigist og ettersøkningen derfor er forbundet med 
ret betydelige' vanskeligheter. 
Det er derfor let forstaalig, at stæren, saa snart ungerne 
er istand til at bruke vingerne, sitraks søker at. lokke dem ut av 
rederne, og naar dette er lykteis, hurtigst mulig søker at faa deim 
med sig ut paa. dø nærmeste marker, hvorved den i det mindlste 
forskaanes for det stræv ai maatte slæpe. foret de kilometerlange 
veistrækninger ind til byerneis. central© dele, hvor reden laa. 
Men ogsiaa ute paa. landsbygden forsvinder gjerne stæren 
fra sine rugesteder, saa snart ungerne er blit flyvedygtig. 
Maaske er dlei nærmieisti omliggende, markstrækninger saa om¬ 
hyggelig' avsøkte under foringen, at de ikke længer kan avgi let 
nok tilgj ængeligei masser av næring, eller det. skyldes stærens 
medfødte' vandrelyst. Sikkert er det imidlertid, at den fra. nu 
av fører et omstreiferliv i skog og mark, paa myr og hei, som 
faa andre av vore nordiske trækfugler. 
Under disser streiftog vokser flokkene, som oprindeiig maaske 
kun bestod av en enkelt, eller nogen faa familier, efterhaanden 
til uhyre sværmer, der kan tælle tusener av individer. 
Naar dis sei skarer i ringe høide driager hen over iagttage- 
rens hode, er larmen av deres rappei vingebevægelse ganske ørei- 
døvendiei og minder om suset, av et forbidragendei voldsomt uveir. 
Ogsaa. i en anden henseende indtrær utpaa ettersommeren 
og høsten en forandring i stærens levemaate. Efterhaanden som 
de forskjellige bærsorter modnes, indigaar nemlig fra, nu av disse 
som, en ikke uvæsentlig del av dens næring. Stæren kan derfor 
om høsten til dels bli meget plagsom i frugthavernø, hvor den 
for eksempel med forkjærlighet kaster sig over de dyrkede kirse¬ 
bær- og moreisorter. Paa de øvrige bærfrugter gjør den i reglen 
