168 
tør anse dert for overflødig her at gaa nærmere ind paia dems 
indhold. 
Gjennem de moderne arvelighetsundersiøbelseris) resultater er 
dert godtgjort, at den av Men del paavistø lovmæissiighet i arve¬ 
ligheten gjælder for en rækkø forskjellige egenskaper og inden- 
for saavel plante- som dyreriket. I adiskilligei tilfælder er dlens 
gyldighet ogsaa paavist for mennesket. — Den tid er derfor vist- 
nok ikke fjern, dia kjendskapet til arvelighetens lovmæiasighet 
vil sætte sit præg ikke bare paa vor videnskabelige, men ogsaa 
paa vor rent samfundsmæissige tankegang. 
Hvis die t© racer, som, benytteisi til krydlsmingen, er forskjel¬ 
lige fra hinanden med hensyn til mer 1 end én egenskaipi, da kan 
disse egenskaper i mange tilfælde nedarves helt. uavhængig av 
M 
Fig. 2. Abraxas grossulariata (A) med dens varietet 
lacticolor (B). 
hverandre, saa at f. eks. den ene races karakterer viser 1 sig „domi- 
nerende“ paa ét punkt, men „vikende“ paa et andet. Dog kan det 
ogsaa hænde at to eller flere egenskaper medl hensyn til sin arve¬ 
lighet staar i et vist avhængighetsforhold 1 til hinanden, enten 
saa at de altid optræder sammen, eller paa den anden side som 
antagonister, idet den ene egenskap ved sin tilstedeværelse ute¬ 
lukker den, anden,si tilsynekomst. 
Særlig opmerksomhet vækker en række tilfælde, hvor en 
egenskap, som i og for sig ikke kan betragteis som. nogen kjøns- 
karakter, viser sig i sin optræden at være bundet' til det ene 
kjøn. Et vel kjendt eksempel paa diette har man i den lyse 
f arve varietet av stikkelisibærmaaleren (Abraxas grossulariata var. 
1'aoticolor (fig. 2 B), siom altid kun viser sig hos hunnernø. 
