196 
det er skikket som handelsvare, kan man danne sig en svak 
forestilling om det store ant al mammuter, som i tidern.es løp 
maa ha levet og fundet sin grav i de sibiriske ødemarker. 
I sagnhistorien sporer man ogsaa merke efter mammut- 
tænders opdukken. Saaledes fortælles i Danmarks rikes historie 
om en viss Henrik av Emmeltorp fra Luneburg, som drog hjem 
med et rikt bytte, blandt hvilket det merkeligste var en vældig 
tand, som sagnet vilde gjøre til Sterkodders, der nemlig hadde 
mistet to kin Itconåer i kampen med Sigurd Fafnersbane; denne 
tand skal ha været halvanden tommelfinger lang. 
Mammuten utmerker sig ved sit store hode, der har en 
længde av ikke mindre end omkring tredjedelen av kropslæng- 
den, men ørene er ganske smaa. Støttanden kan naa en længde 
av 7 meter og et tversnit av 30 centimeter og veie indtil 80 kg. 
Halen er kort og spids med en kvast av samme mørkebrune farve 
som haarklædningen ellers. Som firtaaet kan mammuten imid¬ 
lertid ikke betragtes som forgjænger for den nulevende fem- 
taaede elefant. Den synes fortrinsvis at ha levet av saadanne 
græs- og trævekster, som endnu vokser i Sibirien. 
Mammuten har i tidligere tider levet i mængde over store 
strækninger av det nordlige Asien, i Øst- og Mellemeuropa samt 
i Frankrike og England; inden det sidstnævnte omraade er 
densi tænder fundet i tusenvis. Ja endog paa havbunden mel- 
lem England og fastlandet findes saavel tænder som knokler av 
mammuten meget hyppig. Den engelske naturforsker Owen 
anfører saaledes, at der paa en østersbanke nær byen Happis- 
burgh paa Englands østkyst er opfisket omkring 2000 kindtæn- 
der, og fra den bekjendte fiskeplads „Doggerbanken“ i den syd¬ 
lige del av Nordsjøen er der bragt i land „en hel vognladning“ . 
I Tyskland (ør mamanu tres ter fundet paa. en mængde forskjel¬ 
lige steder i avsætninger, der ialmindelighet henføres til sidste 
interglacialtid. Her skal vi særlig merke os de mange finde- 
steder i Berlins omegn, hvor rester av mammut (Elephas pri- 
migenius) er fundet sammen med rester av det uldhaarede næs- 
horn, den vilde hest, uroksen, den arktiske ren, elgen, den irske 
kjæmpehjort, kronhjorten og moskusoksen (Ovibos moschatus 
eller fossilis). Hester av den samme fauna er ogsaa gjenfundet 
i lignende avleiringer inden andre omraader, f. eks. Hannover 
og Schlesien. 
