236 
sondrer en væske, som gjør granden glat og sleip og efterlater 
en iriserende stripe i sneglens spor. 
Foten, som er et muskuløst organ av indviklet bygning, 
har fibrer i tre hovedretninger: paa langs, paa tvers og paa 
skraa. De første, som er de egentlige bevægelsesmuskler, sættes 
av nervesystemet i rytmisk bevægelse, hvorved der i længde- 
retningen frembringes en række kontraktionsbølger (fig. 2), som 
forplanter sig bakfra fremover. I det øieblik en av disse 
begynder i fotens bakerste del, følger der — paa grund av sam- 
mentrækningen — en forskyvning av det bakerste parti bakfra 
fremover, og paa den anden side hvergang en muskelbølge løper 
ut paa den forreste del av foten, har denne avancert et par milli- 
Fig. 2 . Sneglen, fotografert gjennem en glasplate paa hvilken den kryper. 
Man lægger mærke til en række kontraktionsbølger paa foten. 
meter. Bølgernes forplantningshurtighet varierer, staar bl. a. i 
forbindelse med bevægelseshurtiglieten. Denne avhænger delvis: 
av grandens beskaffenhet, men særlig av dyrets størrelse: som 
regel er de smaa arter mere bevægelige end de større og de unge 
hurtigere end de voksne av samme art. Fotsaalens form spil¬ 
ler ogsaa en rolle : Arter, som har en bred og kort fot, bevæger 
sig betydelig langsommerei end! dem med lang fot. Dette kan 
man forøvrig ganske enkelt iagtta ved at se paa en snegl i 
bevægelse. Foten forlænger sig i samme forhold som bevægelsen 
fremskyndes; paa fig. 2 paa det midterste billede gik saaledes 
dyret i det øieblik fotografiet blev tat langsommere end det 
gjorde paa fotografiet tilhøire. Slike forandringer i fotens 
bredde frembringes av de transversale muskelfibrers bevægelse. 
