242 
var flinkest. Av forsøkene fremgik altsaa, at dyrene ikke er 
farveblinde. 
Otto C. Glaser offentliggjør en metode, der sætter os istanet 
til i laboratoriet at demonstrere dyrenes oplærelse. Han bygget 
en kasse av zink, overdækket med et traadnet. I livert hjørne 
var en bevægelig dør og i midten et cylindrisk rør, hvorigjen- 
nem dyrene kunde sættes ind i kassen. Beholderen fyldtes meel 
vand og som forsøksdyr anvendtes hvite rotter. Naar dyrene 
gjennem den midterste aapning kastedes i våndet søkte de hur¬ 
tigst mulig at komme ut. Kun den ene hjørnedør kunde aap- 
nes. Glaser optegnet den vei, som dyrene fulgte for at naa 
døren, siamt den dertil anvendt© tid. 6 forstøk gjordes; med hvert 
dyr. I et enkelt tilfælde var de anvendte tider 19, 9, 3, 2 1 2 , 
2 Y 2 , 2 1 / 2 sekund;. Rotten maatt© altsiaa allerede eifter dieti 3dje 
forsøk ha lært den rigtige og: korteste vei. Av de kurver, 
som rotterne beskrev for at komme til døren, ser man, at de 
kun tok sin vei samme vei som urviseren, og kun ved et eneste 
tilfælde slog de ind paa den motsatte retning. Man maa her 
uvilkaarlig tænke paa en analogi med ret- og kjævhændthet hos 
menneskene. 
Dr. L. Greippin (Biolog. Centralblatt 1911, Bd. 31) har un¬ 
dersøkt dyrenes evne til opmerksomhet og til at adskille det ene 
fra det andet, endvidere deres individuelt erhvervede asso¬ 
ciation sevne, bygget paa sanseindtryk. For fritlevende dyr blev 
dette prøvet ved at jage dem og se om de var istand til at ad¬ 
skille sine forfølgere fra andre harmløse personer. D'ette var 
ikke tilfældet hos fiskene. De blev vistnok ganske gradvis 
meget sky, men forholdt sig ganske ens likeoverfor alle menne¬ 
sker. Dette forhold stemmer overens med hvad Edinger har 
fundet. ved benfiskenes hjerne. Han sier at de lavere optiske 
centrer er istand til at opta indtryk og til en viss grad at for¬ 
midle hensigtsmæssige handlinger, men at de i det væsentlige 
savner evnen til videre associationer. Heller ikke amfibier og 
krybdyr kunde adskille forfølgende personer fra andre. 
An der ledes er det med fuglene. Husspurvenei besiddier en 
velutviklet medfødt drift til at sikre sig. Greppin jagte spurver 
i instituthaven med gevær, og det viste sig, at dyrene allerede' 
efter faa dager kunde adskille ham fra harmløse personer. Først 
erkj endte de sin forfølger kun naar han bar gevær og lot sit 
