296 
vi vestover i Atlanterhavet. Kuten og stationenes beliggenhet 
er fremstillet i figur 1, hvor ogsaa tidligere ekspeditioners ruter 
1 farvandene vestenom de Britiske Øer er avmerket. Det frem- 
gaar av kartet, at „Armauer Hansen“ s togt for en væsentlig 
del gik over strøk, hvor der ikke er gjort undersøkelser med 
moderne metoder, naar man ser bort fra endel observationer over 
saltgehalt og temperaturer i overflaten. 
Arbeidet faldt i to grupper, det fysisk-kemiske og det zoolo¬ 
giske. De fysisk-kemiske undersøkelser, som blev utført av' 
„Fram“s meteorolog hr. Birkeland og mig selv, bestod i 
temperaturobservationer og hentning av vandprøver baade fra 
overflaten — hver anden time under fart — og fra forskjellige 
dybder paa 19 stationer. Temperaturene blev bestemt med 
Kichters vendetermometre, som gir en nøiagtighet av omtrent 
1 /ioo° Vandprøverne blev samlet ved hjælp av nogen nye 
vendevandhentere av Nansens konstruktion; vi kunde bruke 
indtil 6 vandhentere samtidig, i forskjellige dybder. Derved 
tok stationene ikke lang tid. I vandprøverne er der indtil nu 
gjort bestemmelser over saltgehalt, surstofmængde og hydroksyl- 
ionernes koncentration * 1 ). Det staar endnu tilbake at utføre endel 
andre kemiske analyser, bl. a. over kvælstofforbindelser. Der blev 
desuten gjort 10 bestemmelser av kulsyrespændingen i luften 
og i overflatevandet samtidig. Endvidere blev der paa station 
2 søndenfor Rockall gjort strømmaalinger fra forankret livbaat. 
Det zoologiske arbeide blev utført av professor dr. Auerbach 
fra Karlsruhe og konservator J ohns en fra Bergens museum. 
Kultusministeriet og den Naturvidenskabelige forening i Karls¬ 
ruhe stillet et beløp til raadighet for togtet mot at professor 
Auerbach kunde bli istand til at samle materiale over 
myxosporidier hos Atlanterhavsfiskene. Det øvrige zoologiske 
x ) Selv rent vand leder elektricitet, omend i liten grad. Man antar 
derfor at nogen av vandmolekylerne er spaltet i to elektrisk ladete deler, 
nemlig den positivt ladete vandstofion og den negativt ladete hydroksylion. 
I rent vand er der like mange av hver slags ioner. Sætter man til våndet 
en hase som f. eks. natronlut, saa vil ogsaa endel av lutmolekylerne 
spaltes, nemlig i natronioner og hydroksylioner; derved blir der i den 
vandige opløsning flere hydroksylioner end vandstofioner, og den reagerer 
opløsningen alkalisk. Havvandet er en slik svak alkalisk opløsning med 
vekslende mængder av hydroksylioner, altsaa med vekslende alkalisk 
reaktion. 
