Under „Armauer Hansen“s togt blev der som nævnt samlet 
vandprøver foruten til saltgehaltbestemmelser ogsaa til bestem¬ 
melse av hydroksylionenes koncentration, surstof, kvælstofforbin- 
delser og andet. Analyserne over hydroksylionenes koncentration 
og surstoffet er allerede færdige, mens det endnu vil ta nogen tid, 
inden de øvrige kemiske bestemmelser er utført. ' Det viser sig, 
at der er en temmelig klar sammenhæng mellem temperatur, 
saltgehalt, surstofmængde og ionenes koncentration. 
Figur 6 viser surstofmængden langs det sydlige snit (sva¬ 
rende til figur 2). I figuren er der tegnet fco slags linjer. De 
hele linjer betegner den opløste mængde surstof i kubikcm. pr. 
liter; de brutte linjer angir hvor mange procent der virkelig 
fandtes av surstof i forhold til den mængde, som kunde findes 
for at våndet skulde være mættet med denne gasart. Snittet 
viser, at våndet fra overflaten og ned til omkring 50 meters 
dybde overalt var mættet med surstof eller endog tildels over- 
mættet. Det kommer av to ting : dels vil der i de øvre lag, hvor 
lyset gjør sig sterkest gjældende, være en livlig assimilations- 
virksomhet hos de smaa mikroskopiske planter, som lever der i 
temmelig store mængder, og dels vil der absorberes meget surstof 
fra luften, som kan komme adskillige meter ned i våndet ved 
bølgeslaget. I de øverste 25 meter var våndet næsten uten und- 
tagelse overmættet med surstof. Surstofmængden avtar ned¬ 
over til et minimum som ligger i noget forskjellig dybde i de 
forskjellige deler av snittet. Paa station 10, vor vestligste sta- 
tion, var der i mellem 500 1 og 600 meters dybde under 80 1 °/ 0 av 
mætningsmængden. Den samme lave værdi finder vi noget 
dypere længer vestover, paa station 9 i 600 1 meter, paa station 8 
og 7 a i mellem 500 og 800 meter, paa station 6 i omkring 600 
meter, paa station 5 mellem 700 og 1100 1 meter og paa station 
4 a i mellem 650 og 950 meter. I disse dybder er surstoffet 
altsaa forholdsvis mest opbrukt. Man kan med et rundt tal 
regne, at omtrent en fjerdepart av den surstofmængde, som 
engang har været tilstede, er brukt. Det maa aldeles over¬ 
veiende være paa grund av dyrenes aandedræt. Det viser sig 
altsaa, at de lag, hvor våndet paa, denne maate er mest brukt, 
ligger høiere oppe mot overflaten i vest henimot Atlanterhavs- 
vandets grænse end i øst. Fra det lag, hvor surstofprocenten 
er under 80 1 stiger surstofprocenten langsomt nedover igjen. Vi 
