349 
helium i gasindholdet av et røntgen-rør, den anden av professor 
Norman Collie og Mr. H. Patterson om optræden av 
neon i vandstof, hvorigj ennem der, under lavt tryk, var sendt 
en elektrisk gnist. 
Betegnelsen „t r a n s m u t a t i o n“ — et grundstofs for¬ 
vandling til et andet —- syntes banlyst fra det 19de aarhundredes 
fysisk-kemiske terminologi. Efter radioaktivitetens opdagelse 
har den imidlertid begyndt at vise sig igjen, og de forunderlige 
overgange : Radium — helium — polonium, o. s. v. kalder tillive 
igjen alkymisternes drømme. De radioaktive transmutationer 
har været de eneste hittil kj endte ; men det er ikke sandsynlig 
at de skulde staa alene. De foregaar spontant, automatisk, uav- 
hængig av enhver indgripen. Alle midler er blit prøvet: lys, 
varme, tryk, fortætning, fortynding o. s. v. -—■ altsammen uten 
den ringeste indflydelse paa forvandlingens gang; mennesket 
har like liten magt overfor disse bevægelser som over et him- 
mellegemes. 
Den energi som frigjøres ved radiumatomenes stadige 
spaltning — at sammenligne med en række eksplosioner — ytrer 
sig samtidig under tre forskjellige former : der utsendes 1. posi- 
tivt-elektriske a-partikler, d. e. heliumatomer forenet med to 
positive elektroner, 2. ^-partikler, negativt ladede elektroner, 
som utslynges med en hastighet = 9 / i0 av tysets, 3. Y -S ^ raa ^ er ? 
bølgebevægelser i æteren av lignende art som røntgen-straalerne. 
Ramsay hadde i den senere tid experimentert med [3-straa- 
lerne. Da han herunder blev berøvet sin „vises sten“, et paa 
bestemt tid laant radium-præparat, maatte han søke en anden 
og lettere tilejængelig kilde for p-straaler. Røntgenrørets 
katodestraaler bestaar ogsaa av elektroner, kun utslynges de 
med mindre hastighet end radiums (3-straaler. Ramsay tok 
brukte røntgenrør og opsamlet gasindholdet av dem; det viste 
sig at bestaa av helium, neon og argon. Han tok saa andre 
rør, opvarmet til 3O0 |0 og samlet gasen ; spektret viste helium 
og litt neon. Tilstedeværelsen av neon og argon er let for¬ 
klarlig som bestanddele av den atmosfæriske luft og der¬ 
med levninger derav i det fortyndede („tomme“) rum; men 
helium? —- hvor var det kommet fra? Det kunde skrive sig 
fra elektronene, fra katoden, anoden eller glassets overflate. 
Ellers var man nødt til at anta et tilfælde av transmutation. 
