369 
er: Et Stykke nykaaget Ost, optaget af sin Valde. For- 
benævnte Slag og Skum, som har sat sig omkring denne saa 
kaldede Ostmonn, er da saa sprød, at den med en frisk af 
Roden hugget eller vel fugtiggiort Træstør lader sig frastøde 
og med dertil indrettede Tænger optage af Gruben. Derpaa 
føres den forbeskrevne krumbøiede Jernskuffe under det i 
Midten liggende sammensmeltede Jern, hvilken da ved den og 
ved Tilhiælp af lange Jern-T'ænger ophæves af Gruben og hen- 
bringes paa en nær Gruben til Tieneste henlagt stor og meget 
haard Steen, hvor 2de Karle, hver med sin store Smidde-Ham- 
mer eller Slægge, banker denne Jern-Klump eller Ostmonn sam¬ 
men efter hvert den kiølnes, paa det den ikke ved at raade sig 
selv, skal blive for meget poreux eller aaben indvendig. Og 
som denne Ostmonn, i det den optages af Gruben, er saa blød, 
at den vil ligesom løbe ud til alle Sider, saa maa de, som skal 
banke den sammen, af Begyndelsen med lette Slag ligesom 
trykke den tilsammen og derefter handle den haardere og haar- 
dere, eftersom Varmen mere og mere forlader den. Medens 
denne Jern-Klump saaledes medhandles, ere andre geskæftige 
med at rense Gruben paa før beskrevne Maade fra Slag og Aske, 
samt derpaa at fylde den med ny Ved og begynde en ny Smelt- 
ning. Og fares da saaledes fort saa længe der er Forraad af 
Malm og Brænde. Hvorved mærkes, at jo længere Smeltningen 
continuerer, jo hedere bliver Gruben og dets mere lykkes Smelt¬ 
ningen. 
Derfor pleie de, som har lidet Brænde og Malm, føre hvad 
de har av begge til en Grube, som en anden har begyndt at 
smelte udi, paa det han i Continuation af den forriges kand 
fortsætte sin Smeltning. 
Til at fylde Gruben udfordres hver Gang i det mindste en 
tredie Deel Favn godt og fast Brænde. Og kand hver Ostmonn, 
eller saa meget Jern, som ved hver Gang fremkommer af Gru¬ 
ben, veie, efter Malmens forskiellige Righed, fra 18 til 24 Pund. 
En ret proportional Vegt imellem Tyngden af rysted eller 
rensed Malm og det af en vis Quantitet saadan Malm udsmel- 
tede reent Jern, har jeg ikke kundet erholde. Thi saadan Ob- 
servation har ingen her erindret at giøre. Og da det over¬ 
flødige og bestandige Regn-Veir, som forleden Aar indtraf paa 
Vaas, giorde Indbyggernes Sommer-Arbeide med Høe og Korn- 
