Kristtornen i Norge, 
dens livskrav, livskaar og geografiske utbredelse. 
Av Jens Holmboe. 
De fleste av „Naturen“s læsere vil kjende eller ialfald ha 
hørt tale om kristtornen (Ilex aquif olium), det vakre lille 
træ med overvintrende, glinsende grønne, stive, stikkende blade 
og røde bærlignende frugter, som er saa karakteristisk for vege- 
tationen i Norges sydlige og sydvestlige kysttrakter. 
Da der i flere retninger knytter sig saa stor plantegeogra- 
fisk interesse til kristtornens forekomst i vort land, har jeg for¬ 
søkt at skaffe tilveie saa fyldige oplysninger som mulig om dens 
utbredelse i de enkelte distrikter. Til talrike lokalkjendte mænd 
og kvinder langs vor syd- og vestkyst har jeg sendt forespørsler 
om kristtornens forekomst og har fra flere hundrede meddelere 
mottat en stor mængde værdifulde oplysninger herom. Det var 
mit haab at det skulde lykkes paa denne maate bedre at lære at 
kjende, hvilke krav kristtornen stiller til sine voksesteder, at 
faa vite hvilke klimatiske, geologiske og andre forhold der be¬ 
stemmer ens utbredelse. Resultatet av disse undersøkelser er 
sammenstillet i en avhandling, som netop er trykt i Bergens 
museums aarbok; av denne skal jeg tillate mig her at gi et kort 
utdrag. 
I de deler av vort land, hvor kristtornen findes vildt- 
voksende, er den vel kjendt av bygdefolket under en række for¬ 
skjellige dialektnavne. Mest utbredt av disse er navnet bein¬ 
ved, som synes at være eneraadende fra Ryfylke i syd til Nord¬ 
fjord i nord og desuten brukes fleresteds i Lister og Mandals 
amt samt maaske endnu paa andre steder. Om navnets avled¬ 
ning sier H. Strøm i 1762 : „At dette Træe kaldes Been-Veed, 
kommer uden Tvivl deraf, at det indvendig i Hvidhed og Haard- 
hed ligner Been; men naar det Træe Viburnum tillægges samme 
