101 
der vrimler av krepsdyr av mange' slags taler ogsaa for Murrays 
teori. 
Om Challengerekspeditionen end var den vigtigste begiven¬ 
het i Murrays videnskabelige tilværelse, saa var den langtfra 
hans eneste. Da de store beretninger forelaa i 50 tykke kvart- 
bind, begyndte han straks nye undersøkelser, saaledes en stort 
organisert undersøkelse av alle de skotske indsjøer, han oprettet 
biologiske stationer og hjalp andre til at starte ekspeditioner. 
Indimellem alt dette arbeide drev han store forretninger i Canada 
i De forenede stater, paa Christmas Island og mange andre 
steder. Hans arbeidskraft var enorm. Det har aldrig hændt 
mig, at jeg har skrevet et brev til ham uten at ha faat svar 
pr. omgaaende. Han besvarte alle breve samme dag, han fik 
dem. Han gjorde altid indtryk av at være færdig med det, 
han skulde gjøre. Han kunde midt i en samtale om et viden- 
skabelig emne, gaa indom sit kontor, delta i beslutningen om 
svære nyaulæg paa Christmas Island, og saa komme ut og fort- 
sætte samtalen. Christmas Island-forretningen blev til ved at 
han fik tre smaa sten til undersøkelse. Da de indeholdt nogen 
og nitti procent fosfater sendte han straks en stor ekspedition 
til øen, som ligger 300 kvartmil syd for Java, og nogen aar 
efter var der 1500 kinesere paa øen og dampere paa tusender 
av tons som kom og gik derfra. Det var hans stolthet, at den 
engelske regjering i tidens løp hadde mottat like saamange penge 
i skatter av Christmas Island, som Challengerekspeditionen 
hadde kostet. 
Han var baade i videnskap og i forretninger den klare hand- 
ledygtige mand, og han hatet al uklarhet og sommel. Jeg var 
engang sammen med ham paa en kongres av videnskapsmænd, 
som skulde kjøre paa en utflugt i gammeldagse vogner. Det gik 
langsomt paa daarlig brolægning. Murray blev mere og mere ær- 
gerlig. Jeg lot falde nogen ord om, at dette gik noksaa smaat. 
„Husk vi er paa videnskabelig kongres u sa han. „Var dette 
privatforretning, taalte jeg det ikke et øieblik w . Han moret sig 
ofte over officielle personer som ikke taalte ta ansvar. „Det 
er deres maate at drive forretninger paa“, var hans stadige ut- 
tryk. Han forlangte strengt sin ret i en forretning, men var 
like streng overfor sig selv og sine egne forpligtelser. Da han 
i 1909 tilbød mig en ekspedition til Atlanterhavet satte han op 
