113 
Som det vil ses har vi ogsaa her en sænkning av hugormens 
vertikale utbredning fra de indre fjorddistrikter utover mot 
kysten, om den end ikke er saa utpræget som langs de to andre 
snit. Denne sænkning av høiden for hugormens utbredning 
minder om skoggrænsens synken fra det indre av landet utover 
mot kysten og den har den samme aarsakj kystklimatets lave 
sommertemperatur. Hugormens utbredning i fjeldet er med 
andre ord avhængig av sommertemperaturen. Jo kjøligere og 
mere taaket sommeren er, desto lavere er høidegrænsen for hug' 
ormens vertikale utbredning. Vintertemperaturen spiller der¬ 
imot ikke nogen rolle, da hugormen vælger til vinterhi steder, 
som ligger saa dypt at de er frostfri. Det er forøvrig ikke alene 
sommertemperaturen som er det avgjørende for hvor høit til- 
fjelds hugormen ga ar., Faktorer som terrængets beskaffenhet er 
medvirkende. Overensstemmelsen mellem skoggrænsen og græn- 
sen for hugormens vertikale utbredning er saa meget mere iøine- 
faldende, da de de fleste steder følger hinanden, dog saaledes at 
sidstnævnte ligger noget lavere end øverste skoggrænse (birke- 
grænsen). Som i det østenfjeldske gaar nemlig hugormen ogsaa 
paa Vestlandet op i birkebeltet (kfr. Collett: Bemerkninger om 
Norges reptilier og batrachier). 
Hugormen mangler over den vestlige del av Hardanger- 
vidden og over den del av høifjeldet som har avløp vestover til 
Voss og Aurlandsfjorden samt i den vestlige del av Jotunhei¬ 
men. Nærmest kommer den østenfjeldske og vestenfjeldske 
stamme hinanden over Hemsedalen og særlig over Filefjeld, hvor 
der dog er et ca. 10'km. bredt belte, hvor hugorm aldrig vites 
at være iagttat, og bortses fra de to individer som er set vesten¬ 
for Nystuen, er den ikke kjendt over hele Filefjeld fra 5'km. 
østenfor Nystuen til 1—2 km. nedenfor M ar is tuen. Den kan 
derfor neppe være kom.men østenfra over fj eldet til Vestlandet, 
men maa være vandret sørfra langs kysten og derpaa trængt ind 
i fjordene. Herfor taler endvidere at den i de ytre kystdistrik- 
ter er talrikere og mere almindelig utbredt end inde i fjordene, 
hvor den kan mangle over store partier, og naar den forekommer 
al tid har en meget lokal utbredning. I soler ede forekomster som 
ved Oksen i Hardanger og Frønningen i Sogn forekommer ikke 
ute ved kysten. Medvirkende til at den er mere utbredt i kyst- 
8 
