131 
valgte ham som præses. Det er navnlig den i de senere aar 
sterkt utviklede videnskabelige virksomhet, og kanske særlig 
havforskningen, som han har omfattet med den største interesse. 
Museets videnskapsmænd har i de forløpne aar lært at skatte 
den forstaaelse av sine berettigede krav, som de altid kan paa- 
regne hos præses og vil møtes med „ Natur en “ s redaktion i ønsket 
om, at Klaus Hanssen endnu en god tid fremover maa faa virke 
i sin ledende stilling til gavn for museet og det videnskabelige 
liv i fødebyen. 
Bogfinken (Fringilla coelebs Linn). 
Av 0. J. Lie-Pettersen. 
Stæren er forlængst kommen. Gjennem mit aapne vindu 
hørte jeg dens snurrige fløiten blandet med det lystige spurve- 
kvidder ute paa kirkegaarden, hvor hestekastanjernes og syre- 
nernes knopper allerede stod saa svulmende tykke og saftige, at 
det var en fryd at se paa dem. 
Det duftet gro av den fugtige jord;’ en liten myggesværm 
opførte sine eiendommelige danse over den lave buxbumhæk, 
og en stor staalblaa spyflue dasket mot vindusruten og rutschet 
surrende nedover langs glasskiven. 
Det var foraaret, selve det herlige løfterike foraar, som her 
midt inde i den travle by sendte mig sin hilsen og søkte at lokke 
mig ut i den frie, friske natur. 
Hvor gjerne hadde jeg ikke fulgt denne opfordring! Men 
det var midt i hverdagens travlhet, og jeg maatte derfor nøies 
med fra mit vindu at betragte det skarpe streiflys over birkene 
nede i kirkegaardshj ørnet og lytte til spurvehannernes rivali¬ 
serende kvidder og stærens fløiten oppe paa kirkespirets for- 
gyldte vindfløi og indaande den krydrede duft som slog mig 
imøte fra buskene og den lille græsplæn derutenfor. 
Men mens jeg sat der ved vinduet og drømte mig langt ind 
i den vaaknende skog, naadde et skarpt „pink! pink, pink!“ til 
mit øre. 
Hørte jeg feil? Var det virkelig bogfinken som allerede var 
kommen? Det var jo bare 29de mars. 
