177 
men man søkte ved hjælp av erklæringer fra fiskere og fiskeri¬ 
interesser te mænd at kontrollere resultater ne, cl. v. s. den for- 
•økede tilgang paa matnyttig torsk. 
Mange av disse erklæringer har været saa overbevisende, 
at de har kunnet holde anstalten oven vande i de værste træng- 
selsaar. Til sine tider har det set mørkt ut for anstalten — 
det har været et nyt foretagende —- kanske forut for sin tid. 
Først nu, efter aars forløp, begynder man at faa klarhet over 
mange av de fundamentale spørsmaal hvorpaa utklæknings- 
tanken er bygget — hittil har den været drevet væsentlig paa 
grundlag av de erfaringer man har gjort om dens nytte. Og 
der tør vel være en mulighet for at man —• etterhvert som under- 
søkelserne skrider frem — litt efter litt vil faa saa stor klarhet, 
at det kan siges at utklækning av saltvandsfi.sk ogsaa hviler paa 
et videnskabelig grundlag. 
Det er forstandig at det store publikum let kan synes det hele 
arbeide er faafængt, at søke at formere havets torskebestand, 
det hele blir bare en draape i havet! Dertil er at indvende at 
Flødevigens I.Ttklækningsanstalt ikke søker at formere havets 
torskebestand. Yngelen slippes i de norske f jorde, og det tør 
vel hænde at 3 å 400 millioner spil levende torskeyngel allikevel 
ikke er en saa foragtelig liten draape paa saa pas begrænset 
omraade. 
Selvfølgelig er det umulig at garantere at ikke torske¬ 
yngelen kan drive til havs; det kan sikkert være tilfælde under 
ugunstige strømforholde —< da især i meget aapne f jorde. Den 
risiko faar man løpe, men samtidig erindre at produktionsom- 
kostningerne er saa smaa (ca. 2.5 øre pr. 1000 1 ), at kun en meget 
liten brøkdel behøver at komme kystbefolkningen tilgode for at 
arbeidet lønner sig udmerket. 
Paa den anden side maa man ikke vente formeget av den 
utsatte yngel; for kr. 9000.001 aarlig kan ikke torskebestanden 
forøkes i det uendelige langs hele Skagerakkysten. Med det 
intense fiske som drives her, maa man være glad til om man 
i det hele tat kan opretholde status quo; forøkelser faar man 
kun over mindre omraader, og disse vil atter litt efter litt utjev¬ 
nes. Torsken er jo ikke stedbunden; den vandrer sikkert langs 
skjærgaarden — baade den ene og den anden vei — og kan 
komme fra en fjord ind i en anden. Men de undersøkelser, især 
