Træk av de selskabelig levende insekters biologi. 
Av 0. J. Lie-Pettersen. 
1. Fra humlebi til honningbi. 
I en tidligere artikel, „Vore vilde bier“, i nærværende skrift 
forsøkte jeg at vise at enkelte slegter av enlig levende bier hadde 
en ganske særlig interesse, forsaavidt som der i enkelte av dem 
kunde spores tendenser til koloni- eller samfundsdannelse, og 
til utvikling av instinkter som vi ellers kun ånder utviklet hos 
de biologisk langt mere fremskredne humle- og honningbier. 
Da jeg i den forløpne sommer hadde anledning til at vie 
nogen av vore norske jordbiarter endel opmerksomhet, og her¬ 
under kom til at gjøre endel iagttagelser over hittil litet kjendte 
forhold, skal jeg nedenfor meddele et par resultater av disse mine 
undersøkelser. 
Før jeg imidlertid gaar over hertil, har jeg fun det nødvendig 
at gi en kort oversigt over de store hovedtræk i de her i betragt- 
ning kommende insekters livshistorie. Jeg har da valgt at be- 
gynde med de høieststaaende former, fordi disse er litet kjendt, 
men maa dog allerførst forutskikke et par bemerkninger om de 
laverestaaende enlig levende biens biologi. 
Jordbierne er ialmindelighet ganske smaa, fra 3 til høist 
15 mm. lange insekter, og arter som naar op til vor almindelige 
honningsbis størrelse, er i vort land kun faa og sjeldne. 
De lever alle i jorden (derav deres navn), for det meste i ler 
og sandbakker der vender mot solen. Her graver de sig et for 
det meste skraat eller bøiet nedløpende rør, i hvis nedre ende 
der utgraves et eller flere larvekamre, som provianteres av 
hunnerne alene med en blanding av blomsterstøv og honning 
(det saakaldte „bibrød“). 
Naar larvekammeret eller cellen er færdigproviantert, det vil 
si, naar der er indlagt saa meget av det nævnte næringsmateriale 
som er nødvendig for at en larve kan spise sig fuldvoksen, lægges 
et egg i kammeret, og derpå a stænges det av med jord eller sand 
