194 
for at hindre parasiter eller røvere fra at sætte sig i besiddelse av 
det indsamlede forraad. 
Ofte anlægges kun et larvekammer i enden av hvert rør; 
men enkelte arter utgraver ogsaa flere saadanne, hvortil der da 
fører kortere sideganger fra hovedrøret. 
Dette er altsaa de normale forhold hos jordbierne. 
Larverne blir altsaa hos disse bier ikke direkte fodret av 
moren, som i regelen kun har en forholdsvis kort levetid. 
Efter at ha utgravet et eller et, par rør og proviantert et 
mindre antal celler, er bihunnens livskraft i regelen uttømt. Hen- 
des haarpels er slitt og medtat av gravningsarbeidet og av sol 
og veir, og vingerne er tilslut saa forrevne at de knapt kan 
brukes. 
Men der er altsaa sørget for yngelen. Forraadskamrene er 
fulde. Larven kan bokstavelig talt vælte sig i mat, og saa be¬ 
høver den jo ingen anden forpleining. 
Naar den har spist hvad der var indlagt til den, er den fuld- 
voksen, og kan overgaa til næste stadium, puppen, som kun be¬ 
høver ro og passende fugtighet for at kunne gj ennemgaa den sidste 
omdannelse til fuldt færdig bi. 
Hos honningbien og hos flere andre høitstaaende aarevingede 
insekter er forholdene adskillig mere komplicert. 
Hos honningbien samler den egentlige kjønsmodne hun, 
dronningen, slet intet forraad, likesom den overhodet ikke foretar 
sig det ringeste av det der er nødvendig til sikrelse av yngelens 
fremtidige skjæbne. Hun lægger bare eggene, og overlater alt 
andet til de saakaldte „arheidere a , der egentlig er en slags hun¬ 
ner av lavere rang, og som normalt ikke formerer sig, men dog 
ogsaa under særlige omstændigheter kan lægge egg, hvorav der 
kun fremkommer hanner. 
Arbeiderne utfører alt i boet (kuben) forefaldende arbeide, 
bygger cellekakerne med de nydelige 6-kantede voksceller, sam¬ 
ler forraad av honning og blomsterstøv, fodrer larverne, samt 
besørger renhold og ventilation. 
Denne merkelige tingenes tilstand hos konningbien er altsaa 
helt forskjellig fra hvad vi forefinder hos jordbierne. 
Etistelsen til at anstille sammenligninger med rent menneske¬ 
lige forhold er meget nærliggende, og kanske heller ikke uten en 
viss betydning for forstaaelsen av de her behandlede forhold. 
