206 
i henseende at finde sit rederør, selv naar det ligger mellem 
hundrede andre. 
I sommer hadde jeg imidlertid anledning til endelig at kunne 
fastslaa at Sphecodes subquadratus virkelig snylter hos den foran 
oftere omtalte Halictus rubicundus, idet jeg i et redeanlæg med 
5 celler (det foran avbildede fig. 1) fandt pupper av saavel 
Halictus som Sphecodes. Deisuten fandt jeg i flere andre ut- 
gravede Halictus-reder nyklækkede sphecodes-hunner, som sat 
i de tomme celler. 
Hermed maa det vel kunne ansees som sikkert, at denne saa- 
meget omstridte bislegt virkelig er snyltere, og at deres verter_ 
ialfald for enkelte arters vedkommende — er Halictus-arter. 
Den store likhet mellem de to bislegter, hvilket særlig kom¬ 
mer tilsyne hos hannerne, synes at tyde paa et meget nært slegt- 
skap mellem dem. Ja, jeg er tilbøielig til at tro at slegten 
Sphecodes er avledet av Halictus, og at den morphologiske dif- 
ferentiering kun er begrundet i at den ene slegts arter er arbei¬ 
dende, den anden arts er snyltere. 
Norges jordskjælv med særlig hensyn til deres 
utbredelse i rum og tid. 
Av Cari Fred. Kolderup. 
I. 
Den første norske jordskjælvskatalog findes i professor' 
Keilhaus avhandling „E!fterretninger om Jordskjælv i Norge“. 
Fortegnelsen begyndte med det store jordskjælv i 1344 og sluttet 
med det sidste jordskjælv i 1834. Den næste jordskjælvskatalog 
skriver sig fra M. Alexis Perrey, og er offentliggjort i „Voyages 
en Scandinavie, en Lapponie, au Spitzherg et aux Feroe pendant 
les annéeis 1838, 1839 et 1840' sur la corvette la Peoherche a . 
Forfatteren gir efter ældre kilder en fortegnelse over skandina¬ 
viske jordskjælv like til 1845. For de norske skjælvs vedkom¬ 
mende stemmer hans fortegnelse paa det nærmeste med Keilhaus; 
men han har ogsaa faat rede paa enkelte skjælv som Keilhau 
ikke kj endte. 
I aareit 1888 utgav Thomassen em fortegnelse over de fra 
