232 
1 å 2 minutter. Siaa bærer det løs, mens stadig saa mange fjær 
som mulig stritter ut fra hals og hale. Begge de kjæmpende 
søker at faa tak i hinandens kam eller hakelapper, og herunder 
skifter de stadig plass, h virvlende omkring. Er det f. eks. en 
sort og en hvit høne (hane) som kjæmper, ser det meget graciøst 
ut, især i begyndelsen, førend de blir trætte og slapper fjærene 
ned. Nuvel, de første hak pareres gjerne av, neb støter imot 
neb, og hønsene kan undertiden hoppe 1 / 2 meter i veiret i sit 
fyrige sinne. Men snart vanker der risp paa alle steder av 
hønens hode. Det er nemlig hodet der sigtes efter. Ganske 
merkelig er det at øinene omtrent aldrig skades; man skulde 
næsten tro at der eksisterte en overenskomst inden hele hønse- 
slegten om at motstanderens øine skulde skaanes. Kam, ører, 
ansigt, lapper og nakke kan derimot bli meget blodige; men de 
fleste slagsmaal løper dog av med bare forholdsvis ubetydelige 
saar, som gror straks efter. Korte slagsmaal (optil 5 minutter, 
ofte meget kortere, f. eks. 1 y 4 —2 min.) er det en fornøielse at gi 
agt paa, da dyrene ikke lider noget derved, og deres kraftutfol- 
delse og livlighet er morsom at se. At arrangere mindre slags¬ 
maal er ikke videre vanskelig. Men blir kampen altfor lang¬ 
varig, mister den sit forholdsvis uskyldige præg. Den nærmer 
sig da de bekjendte hanekampe og haneturneringer, som yndes 
av folkeracer med blodtørstig og vild fantasi. Slagsmaal paa 
optil 15 minutter og derover er ikke hyggelige, da de plager 
dyrene i høi grad, ja ofte skaffer dem alvorlige lidelser. Til- 
slut blir dyrene sterkt utmattet og hakker hinanden grumt, 
men apatisk. Øinene holder paa at gaa igjen av træthet; men 
ingen vil gi op. Efter slike, slagsmaal kan egglægningen ned- 
sættes eller endog ophøre for en kort tid. 
Stillinger, vaner, etc. 
Klukhønens stilling for at forsvare sig under angrep har 
jeg allerede beskrevet før 1 ). I forbindelse hermed kan nævnes 
at klukhønen ogsaa ellers, naar den gaar rolig omkring, har 
en anden fjærstilling end en almindelig høne; paa dette kan 
man straks se om en høne er kluk, selv om man ikke hører 
x ) Th. Schjelderup-Ebbe: Hønsenes stemme. Bidrag til hønsenes 
psykologi (Naturen 1913, s. 273 f.). 
