268 
Det er bare tre toner — tre enkle toner — den hele kompo- 
sition bestaar av, men disse blir gjeintat saa mange ganger, med 
saa korte mellemrum og med en saa freidig ihærdighet, at de 
former sig til en næsten sammenhængende musikalsk præstation, 
som trods sin enkelhet — eller maaske netop paa grund derav — 
gjør et meget behagelig indtryk. 
Der er en lys, freidig forhaapningsfuld stemning over disse 
det allerførste foraars første fugletioner, som hos naturvennen fin- 
der gjenklang i hans egen følsomme sjæl. Det er likesom han 
pludselig føler solvarmen sterkere og luften mildere, og for et 
øieblik glemmer han at det endnu bare er februar, og at det 
er langt igjen til det blir heit alvor med vaaren. 
Men den fugl som vækker dette første foraarshaab i ham 
er ingen av disse flygtige sommergjester, der kommer sydfra med 
de første milde luftninger for blot at tilbringe sommeren i Nor¬ 
dens skoger. Det er tvertimot en av vore almindeligste og 
bedst kjendte standfugler, den livlige, altid geschæftige kjøt- 
meise, som i disse enkle toner uttrykker sin fryd ved at se solen 
og føle den milde luftning. 
Oppe i toppen av en blomstrende hasselbusk sitter den. 
Det lille hode med den sorte glinsende høette og de snehvite 
kinder bevæger sig livlig, snart hit og snart dit, mens den bleke 
februarsol belyser dens svovlgule bryst og buk med den sorte' 
midtstripe og den sorte strupeflek og lar oversidens matte grønne 
tone og vingernes metalblaa og hvite farver fremtræ klare og 
skarpe. 
Ansigtet har den vendt mot solen, og dens smaa gløgge øine 
lyser med et fornøiet glimt, mens den utrættelig driver paa med 
sit: „Si, si-da! Si, si-da! Si, si-da.!“ som vilde den bilde sig 
selv og os ind at dette februarmildveir er selve foraaret. 
Men ta den blot ikke alt for alvorlig! Ti kj øtmeisen er 
en — omend meget elskværdig — liten skøier; og efter februar 
kommer jo den ofte hos os temmelig skarpe mars og den yderst 
lunefulde april, og den som ikke vil bli altfor dypt skuffet, gjør 
klokest i at ha disse to kritiske maaneder bak sig før de lar 
vaarlængslerne faa for sterkt tak i sindet. 
Men dette at kj øtmeisen allerede i februar — ja ofte endog 
i januar — begynder sin vaarsang, er nu ikke et blot og bart 
utslag av dens lune, det hænger tvertimot nøie sammen med den 
omstændighet at parringsinstinkterne meget tidlig vaakner hos 
